Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , за участю третіх осіб: Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 14 лютого 2020 року [PERSON] відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С. В. за реєстровим № 234, заповіла їм все своє майно. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме - однокімнатна квартира [ADDRESS] . Квартира належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києві від 10 грудня 1998 року, згідно із розпорядженням від 10 грудня 1998 року № 7478. Право власності на квартиру зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за № 530 від 21 грудня 1998 року. Із метою оформлення спадщини, позивачі звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського ного округу Седлецької Т. А., яка завела спадкову справу за № 8/2021 щодо майна померлої, Із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дочка померлої [PERSON] . За життя [PERSON] позивачі мали ключі від квартири та доступ до квартири, оскільки надавали останній допомогу в побуті, возили в магазин та на ринок для купівлі продуктів та речей, самостійно на її прохання купували продукти харчування, ліки, прибирали в квартирі, проводили поточні ремонтні роботи. Зазначили, що [PERSON] повідомила їх про те, що квартирі зареєстровані ще її онука - [PERSON] та правнук - [PERSON] , з якими вона не спілкувалася, а також [PERSON] , яка здійснювала догляд за [PERSON] до них. Позивачі стверджують, що відповідачі не проживали в квартирі, не спілкувалися з померлою, не надавали їй жодної допомоги. 30 листопада 2021 року [PERSON] направила позивачам заяву, в якій просила з`явитися 15 грудня 2021 року о 15.00 год за адресою місцезнаходження квартири для усунення перешкод у користуванні малолітньою дитиною квартирою шляхом отримання від позивачів ключів. Після 15 грудня 2021 року позивачі не змогли потрапити до квартири, оскільки замки були змінені відповідачами. У лютому 2022 року відповідачі звернулися до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до позивачів про визнання заповіту недійсним. Ухвалою від 29 січня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в цивільній справі № 759/2484/22 за заявою відповідачів позовну заяву залишив без розгляду. У лютому 2024 року відповідачі звернулися вдруге до Святошинського районного суду з таким самим позовом до позивачів про визнання заповіту недійсним. Ухвалою від 11 червня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в цивільній справі № 759/3319/24 позовну заяву залишив без розгляду, у зв`язку з систематичною неявкою відповідача. У липні 2024 року відповідачі звернулися втретє до Святошинського районного суду м. Києва з таким самим позовом до позивачів про визнання заповіту недійсним. Ухвалою від 17 жовтня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в цивільній справі № 759/13984/24 позовну заяву залишив без розгляду. У всіх позовних заявах [PERSON] вказувала, що проживає в квартирі з 17 лютого 2009 року, а її син з 06 вересня 2011 року, однак це не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] до смерті проживала сама. Вказують, що 31 січня 2025 року направили відповідачам письмову вимогу: - протягом 5 днів з дня отримання вимоги передати їм ключі від квартири [ADDRESS] ; - протягом 5 днів з дня отримання вимоги знятися з реєстрації місяця проживання та зняти доньку з реєстрації місяця проживання у цій квартирі; - у разі невиконання цієї вимоги, залишаємо за собою право на звернення до суду за захистом свої прав та законних інтересів. Однак цей лист не був отриманий відповідачами і станом на 19 лютого 2025 року повернувся позивачам у зв`язку із «закінченням терміну зберігання». Позивачі стверджують, що у передбачений законом строк та у відповідності до вимог законодавства прийняли спадщину, а відповідачі своїми діями чинять їм перешкоди в користуванні квартирою та майном що знаходиться в ній. Відповідачі із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися, тобто спадкоємцями, які прийняли спадщину не являються. Таким чином, позивачі просять суд усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідачів надати ключів від неї та вселити їх. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2025 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. 03 березня 2025 року справу передано судді. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а. с. 43). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а. с. 57, 58). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Седлецької Т.А. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а. с. 69, 70). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - [PERSON] (а. с. 130, 131). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 147). Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації надійшла заява про слухання справи у відсутність їхнього представника (а. с. 61). 16.09.2025 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутність (а.с.170). 22.09.2025 року від [PERSON] надійшшо відзив та клопотання про долучення рішення у справі №759/723/25 про визначення місця проживання дитини (а.с.173-179). 23.09.2025 рорку від позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, відзив та клопотання про долученя доказів, подані [PERSON] , просить не приймати до рогляду, оскільки подані з порушенням вимог ЦПК УКраїни (а.с. 180-181). В судовому засіданні відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що в спірній квартирі зареєстрована вона та її двоє дітей, вона розлучена, проживати стали після смерті [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення відпвоідача судового засідання, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києві від 10 грудня 1998 року, згідно із розпорядженням від 10 грудня 1998 року № 7478. Право власності на квартиру зареєстровано 21 грудня 1998 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за № 530 (а. с. 9). Відповідно до заповіту від 12 липня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 8-491, [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (а. с. 103). Відповідно до заповіту від 14 лютого 2020 року, посвідченого 14 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С. В. за реєстровим № 234, реєстраційний запис в Спадковому реєстрі - № 59430469 [PERSON] заповіла позивачам все своє майно (а. с. 10, 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 12). 30 листопада 2021 року [PERSON] направила позивачам заяву, в якій просила з`явитися 15 грудня 2021 року о 15.00 год за адресою місцезнаходження квартири для усунення перешкод у користуванні малолітньою дитиною квартирою шляхом отримання від позивачів ключів (а. с. 19, 20). [PERSON] неодноразово зверталася в інтересах [PERSON] до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до позивачів про визнання заповіту недійсним, однак ці позовні заяви залишені без розгляду (а. с. 47-56). 15 березня 2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського ного округу Седлецької Т. А. із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері - [PERSON] ( а. с. 84). Приватний нотаріус Київського міського ного округу Седлецька Т. А. 15 березня 2021 року завела спадкову справу за № 8/2021( а. с. 91). 09 вересня 2021 року із заявою про прийняття спадщини за законом та заповітом звернулися [PERSON] та [PERSON] (а. с. 84, 86). 03 квітня 2025 року [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявою про видачу спадщини за заповітом (а. с.117 (на звороті). Постановою від 03 квітня 2025 року Приватний нотаріус Київського міського ного округу Седлецька Т. А. відмовила [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в рівних частках кожному на майно, після смерті [PERSON] ( а. с. 118). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з частинами першою, третьою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути пізно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, вся ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна». Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня у справі № 463/6829/21-ц. Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 14 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельніковим С. В. за реєстровим № 234, [PERSON] заповіла позивачам все своє майно. До спадкового майна, зокрема, належить квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Днем відкриття спадщини є день смерті спадкодавця - [PERSON] - [INFO], а тому спадщина належить позивачам з [INFO]. 03 квітня 2025 року позивачі звертались до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину в рівних частках кожному за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Постановою від 03 квітня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Седлецька Т. А. відмовила [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в рівних частках кожному на майно, після смерті [PERSON] . Постанову мотивувала тим, що 06 вересня 2021 року отримала ухвали про відкриття проваджень у справах №759/17970/21 та № 759/17977/21 про визнання заповіту недійсним, а тому на підставі частини другої статті 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальної дії може бути відкладено, а на підставі частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Разом з тим, необхідно зазначити, що, як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, позовні заяви у вищезазначених справах були залишені без розгляду. Тому станом на день подачі позову у цій справі та ухвалення рішення заповіт є дійсним. Таким чином, з моменту відкриття спадщини позивачі, як спадкоємці за заповітом прийняли спадщину відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України, набули право володіння і право користування спадковим майном, а після отримання свідоцтва про право на спадщину набудуть право ним розпорядитись. Оскільки відповідачі чинять позивачам перешкоди у користуванні належним позивачам майном, тому суд дійшов висновку про задоволення позову та зобов`язання відповідачів усунути перешкоди позивачам у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом надання позивачам ключів від неї та вселення позивачів до спірної квартири. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України. За приписами частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі1 211,20 грн кожному. На підставі викладеного, та

Outcome: approved