Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] . В обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу подружжям набуте спільне майно, серед якого житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями у Київській області, Броварський район село Шевченкове, нежитлова нерухомість, а саме магазин у с. Шевченкове. 18 липня 2017 року з [PERSON] укладено договір оренди землі під магазин, земельна ділянка площею 0,0570 га на строк 49 років з орендною платою 492,25 грн на місяць до 10 числа місяця. Рішенням суду від 15 вересня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. З червня 2022 року позивач одноособово несе тягар утримання спільного майна подружжя та сплату податків. За період з 1 червня 2022 року по серпень 2023 року за електроенергію позивачем сплачено 17 059 грн 22 коп. За період з листопада 2022 року по серпень 2023 року за спожитий газ та послуги з поставки газу позивачем сплачено 20 073, 26 грн. За період з лютого 2022 по грудень 2022 року позивач сплатила орендну плату з фізичних осіб за [PERSON] в розмірі 4300 грн. За 2022 рік позивач сплатила податок на нерухоме майно від`ємне від земельної ділянки у розмірі 3420 грн. [PERSON] одноособово сплатила комунальні послуги з газопостачання та електропостачання спільного майна подружжя - житлового будинку на загальну суму 37 132 грн 48 коп., тому має право зворотної вимоги в порядку регресу до [PERSON] на 50%, що становить 18 566,24 грн. Також, позивач сплатила за [PERSON] податок на нерухоме майно від`ємне від земельної ділянки у розмірі 3420 грн та орендну плату за договором оренди землі від 18 липня 2017 року під магазин в розмірі 4300 грн, які повинен був сплатити відповідач. Відповідач відмовляється повернути 50% сплачених комунальних послуг з газопостачання та електропостачання спільного майна подружжя - житлового будинку в розмірі 18 566,24 грн та 3420 грн податку на нерухоме майно від`ємне від земельної ділянки, 4 300 грн орендної плати за договором оренди землі від 18 липня 2017 року під магазин, що становить 26 286 грн 24 коп. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із відповідача понесені витрати на утримання нерухомого майна та сплату податків, орендної плати в порядку регресу в розмірі 26 286, 24 грн. 02 травня 2024 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач [PERSON] просить стягнути із відповідача понесені витрати на утримання нерухомого майна та сплату податків, орендної плати в порядку регресу в розмірі 38 559, 05 грн, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073, 60 гривень. Заперечення відповідача 22 листопада 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Маляренка С.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що співвласник майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на утримання майна, проте, вказаний житловий будинок збудовано у 1985 році, при тому як шлюб зареєстровано у 1996 році, а в січні 2011 року було лише зареєстровано право власності на цей будинок в установленому законом порядку. На час завершення будівництва будинку (1985 рік) реєстрація права власності не відбувалась, а вказаний житловий будинок збудований у 1985 році за власні кошти [PERSON] та кошти його батьків. Тому, вказаний будинок є власністю саме відповідача, а не належить сторонам на праві спільної сумісної власності. По-друге, із наданих позивачем квитанцій, фіскальних чеків, платіжних інструкцій, частина з них містить платника « [PERSON] », частина з них містить платника « [PERSON] », що жодним чином не підтверджує факт оплати цих послуг саме позивачем. По-третє, відповідач із березня 2023 року перебуває за кордоном, у будинку проживає позивач разом із доньками, отже, [PERSON] і є безпосереднім отримувачем послуг: світла, газу, а тому саме вона має нести ці витрати, оскільки відповідач не користувався вказаними послугами з березня 2023 року. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 11 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Розпорядженням керівника апарату Броварського міськрайонного суду Київської області № 475 від 02.04.2025 року призначено повторний автоматизований розподіл вищевказаної цивільної справи, у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2025 року справу передано на розгляд судді Петришин Н.М. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 14 квітня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Обставини справи, що встановлені судом. 14 вересня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ №114316, та витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження прав об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 23.12.2023 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 18 липня 2017 року між [PERSON] та Шевченківською сільською радою Броварського району Київської області укладено договір оренди землі площею 0,0570 га на строк 49 років з орендною платою 492,25 грн. на місяць до 10 числа місяця. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованого 18.10.2017 року, видно, що [PERSON] є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 3221289501:01:032:0004, що розташована за адресою: Київська область, Броварський р-н, с. Шевченкове. Відповідно до відміток закордонного паспорту [PERSON] , видно, що останній перетнув кордон та виїхав межі України у серпні 2023 року. Також, до матеріалів справи долучено копію листа виконавчого комітету Броварської районної ради народних депутатів за вих.№ 172 від 31.08.1988 року, копію листа районного архітектора виконавчого комітету, Броварської районної ради народних депутатів за вих.№202 від 19.12.1988 року, та копію протоколу №72 від 15.02.1990 року заземлення супротиву ізоляції електропроводки та кабелів [PERSON] , [ADDRESS] . Відповідно до квитанцій, долучених до матеріалів справи, [PERSON] за період з 1 червня 2022 року по серпень 2023 року за електроенергію сплатила 17 059 грн. 22 коп., за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року за спожитий газ та послуги з поставки газу сплатила 20 073,26 грн., Відповідно до копій квитанцій, які долучені до заяви про збільшення позовних вимог, позивач сплатила за спожиту електроенергію у період з серпня 2023 року по березень 2024 року у розмірі 10 288, 68 гривень, за цей період за спожитий газ 11 223, 46 гривень та за розподіл природного газу 3033, 48 гривень. З Дублікату квитанції №0.0.2795930228.1 від 27.12.2022 [PERSON] сплатив за період з січня 2022 по грудень 2022 року податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 3420 грн, а згідно квитанції від 02.01.2023 [PERSON] сплатив орендну плату з фізичних осіб у розмірі 4300 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Надані позивачкою квитанції про здійснення нею оплати за отримані комунальні послуги свідчать про сплату нею за послуги за період з червня 2022 року по травень 2024 року. Позивачка, сплативши витрати на житлово-комунальні послуги замість відповідача власника будинку, виконала його обов`язок щодо утримання майна і має право вимагати їх відшкодування в порядку регресу. Верховний Суд України у своїй практиці неодноразово наголошував: «Витрати на житлово-комунальні послуги можуть стягуватися з особи лише за період фактичного проживання або можливості користування майном» (постанова КЦС ВС, справа № 522/1961/16-ц, 26.06.2019) Оскільки відповідач фактично проживав у будинку до березня 2023 року, що й не заперечується самим позивачем у судовому засіданні, витрати на комунальні послуги підлягають стягненню за період до його виїзду за кордон. Верховний Суд також встановив, що «Особа, яка не є власником житла, але фактично сплатила за комунальні послуги для утримання майна власника, набуває права на регресну вимогу до власника» (постанова КЦС ВС, справа № 161/17059/15-ц, 10.04.2019) Таким чином, факт відсутності права власності у позивачки не позбавляє її права вимагати відшкодування витрат на комунальні послуги. Якщо власник перестав користуватися майном або виїхав, суд обмежує регрес лише періодом, коли він реально проживав у квартирі: «Якщо власник фактично не проживає у квартирі та не користується нею, суд обмежує період стягнення витрат на житлово-комунальні послуги до моменту фактичного проживання» (постанова КЦС ВС, справа № 490/5094/18, 17.06.2020) Суд враховує, що відповідач виїхав за межі України у березні 2023 року та фактично не користувався житловим будинком і комунальними послугами, що надаються до житлового будинку. Тому за усталеною правовою позицією Верховного Суду, витрати на житлово-комунальні послуги можуть бути покладені на особу лише за період її фактичного проживання або реальної можливості користування майном. Зокрема, у постановах ВС від 20.05.2020 у справі № 522/1915/17 та від 23.09.2020 у справі № 381/4019/18 суд зазначив, що стягнення вартості комунальних послуг можливе лише за умови доведення факту користування або створення можливості користування ними. Отже, з урахуванням вибуття відповідача у березні 2023 року, підстави для стягнення з нього витрат за подальший період відсутні, а заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у межах підтвердженої суми 13 782,61 грн. Крім того, доводи позивача про сплату саме нею податку на нерухоме майно та плату за оренду земельної ділянки, не підтверджені належними доказами, оскільки згідно квитанцій про здійснення вказаних платежів, платником податку є [PERSON] . Позивачем не доведено, що ці платежі здійснювались за її кошти. Відтак, позовні вимоги про відшкодування з відповідача на користь позивача понесення вищевказаних витрат задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 536,00 грн.

Outcome: partial