Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в Малинський районний суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2023 року по 01.02.2025 року в розмірі 60488 гривень 34 копійки. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що згідно рішення Малинського районного суду Житомирської області № 283/655/20 від 27.06.2022 року, яке було змінене постановою Житомирського апеляційного суду від 24.10.2022 року, відповідач повинен сплачувати їй аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 гривень щомісячно. Виконавчий лист за вищевказаним рішенням перебуває на виконанні у Коростишівському відділі державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області. Однак відповідач сплачує аліменти не в повному обсязі. Станом на 01.02.2025 року розмір його заборгованості по аліментах становить 60488 гривень 34 копійки. Рішенням Малинського районного суду № 283/2701/23 від 20.02.2024 року з відповідача вже стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2022 року по листопад 2023 року в розмірі 30000 гривень. Відповідач продовжує сплачувати аліменти не в повному обсязі, а тому позивачем нарахована пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2023 року по 01.02.2025 року, яка становить 80375 гривень. Але оскільки заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 60488 гривень 34 копійки, то просить стягнути пеню в межах вказаної заборгованості по аліментах. Відповідач та його представник відзив на позовну заяву не подали, в судові засідання не з`являються та подають заяви про відкладення розгляду справи. Таким чином суд вважає, що вони зловживають своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2022 року Малинський районний суд Житомирської області видав виконавчий лист на виконання рішення суду від 27.06.2022 року у справі № 283/655/20 про стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 2500 гривень (а.с. 3-4). Даний виконавчий лист, згідно постанови державного виконавця про прийняття виконавчого провадження від 10.05.2023 року, знаходиться на виконанні у Коростишівському відділі державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області (а.с. 6). З розрахунку заборгованості по аліментах (а.с. 7-10), який здійснений державним виконавцем, вбачається, що за період з березня 2020 року по січень 2025 року відповідач повинен сплатити аліменти в розмірі 144919 гривень 34 копійки. Фактично станом на січень 2025 року відповідач сплатив 84431 гривню. Таким чином відповідач повністю сплатив аліменти за період з березня 2020 року по грудень 2022 року та частково сплатив аліменти за січень 2023 року. Аліменти за період з 01.12.2023 року по 01.02.2025 року відповідачем не сплачені. Абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина 2 статті 196 СК України). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Відповідач не надав доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по аліментах, а тому він повинен сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. Аналізуючи розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який наведений позивачем в позовній заяві (а.с. 1 зворот), суд вважає, що позивач в цілому правильно розрахувала розмір мені за прострочення сплати аліментів, яка становить 80375 гривень. Однак даний розмір аліментів вона обмежила загальною сумою заборгованості по аліментах, яка становить 60488 гривень 34 копійки. Разом з тим позивач визначила період заборгованості по аліментах з 01.12.2023 року по 01.02.2025 року, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не повинен перевищувати розмір заборгованості по аліментах за вказаних період. З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01.12.2023 року по 01.02.2025 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 34193 гривні 54 копійки. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2023 року по 01.02.2025 року в розмірі 34193 гривні 54 копійки. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». У зв?язку з цим суд, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягує судовий збір з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, який становить 690 гривень 38 копійок.

Outcome: partial