Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області 13 травня 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 28 квітня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалися через різність характерів, ставлення до життя, сім`ї та дитини. З лютого 2022 року шлюбні відносини між сторонами повністю припинено, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На думку позивача, збереження шлюбу неможливе, бажання розірвати шлюб відповідає волі позивача, а тому просить шлюб розірвати та зобов`язати відповідача сплачувати аліменти на утримання спільної дитини, яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доход) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, позивач звертає увагу суду на те, що відповідач офіційно працевлаштований, щомісячно отримує заробітну плату та інші передбачені законодавством виплати, що свідчить про те, він матиме змогу сплачувати аліменти. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 11 липня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали від 11 липня 2025 року та копія позовної заяви з додатками направлялась відповідачу за адресою реєстрації, однак рекомендоване повідомлення № 0610274371652 повернулося без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», дата 02 вересня 2025 року. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд дійшов\~такого висновку. Між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 28 квітня 2018 року Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, зареєстрований шлюб, актовий запис № 39 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». У шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , від 16 жовтня 2019 року, актовий запис № 204). Як зазначила позивач, а відповідач не заперечив, що спільне життя з відповідачем не склалося через різність характерів, ставлення до життя, сім`ї та дитини, а тому збереження шлюбу неможливе. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). За приписами статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині необхідно задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина друга статті 114 Сімейного кодексу України). Щодо стягнення аліментів суд зазначає таке. Як зазначила позивач, а відповідач не заперечив, дитина з часу припинення шлюбних відносин проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, суд за наявних у матеріалах справи доказів, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн за позовні вимоги про розірвання шлюбу, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved