Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 22135,72 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27.01.2020 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Z75.00113.006275958 відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 11200,00 грн. Однак, відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором в результаті чого станом на 19.12.2023 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 22135,72 грн., що складається з наступного: 9400,69 грн. - заборгованість за основним боргом; 3308,05 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 9426,98 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» був укладений договір факторингу № 19/12-2023 відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає, а ТзОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених вищезазначеним договором. 23.12.2023 року між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 22/12-2023 відповідно до умов якого ТзОВ «Оптіма Факторинг» відступає, а ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах визначених вищезазначеним договором. Таким чином, до ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача. Позаяк відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, що в сукупності становить 22135,72 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою суду від 03.07.2025 року заяву позовну заяву прийнято до розгляду, поставлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання по справі призначено на 29.07.2025 року та відкладено на 23.09.2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В позовній заяві зазначив, що просить суд провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання з розгляду справи не з`явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.01.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Z75.00113.006275958. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору № Z75.00113.006275958 від 27.01.2020 року банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) в розмірі 11200,00 грн. Згідно з п. 1.4. кредитного договору № Z75.00113.006275958 від 27.01.2020 року строк кредиту становить 12 місяців. В п. 1.3. кредитного договору № Z75.00113.006275958 від 28.04.2015 року сторони узгодили, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти за ставкою 9,99 % річних. Процентна ставка є змінюваною. Також за обслуговування кредитної заборгованості банком, позичальник сплачує комісію згідно з тарифів банку (п. 1.4. кредитного договору). Додатком № 1 до вказаного договору погоджено графік платежів та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Перерахування коштів відповідачу підтверджується ордером-розпорядженням № 1 від 27.01.2020 року. Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] з 27.01.2000 року по 19.12.2023 року вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача з 27.01.2020 року по 18.11.2020 року. За рахунком відповідача здійснювалось видача кредитних коштів, погашалось тіло кредиту, визначалось прострочення. Згідно з довідкою-розрахунком за кредитним договором № Z75.00113.006275958 від 27.01.2020 року заборгованість станом на 19.12.2023 року на загальну суму становить 22135,72 грн., що складається з наступного: 9400,69 грн. - заборгованість за основним боргом; 3308,05 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 9426,98 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Крім того судом встановлено, що 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» був укладений договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТзОВ «Оптіма Факторинг», а ТзОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору. Відповідно до реєстру боржників ТзОВ «Оптіма Факторинг» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № Z75.00113.006275958 від 27.01.2020 року. Також судом встановлено, що 23.12.2023 року між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 22/12-2023. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору факторингу ТзОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТзОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед ТзОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору. Відповідно до реєстру боржників ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № Z75.00113.006275958 від 27.01.2020 року. Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав. Із врахуванням встановленого вище суд вважає, що в першу чергу слід вирішити питання наявності у позивача права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. З наведено вище договору факторингу слід прийти до однозначного висновку про те, що до ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшли всі права кредитора за кредитним договором № Z75.00113.006275958 від 27.01.2020 року. З приводу наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає про таке. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитними договорами суду не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором № Z75.00113.006275958 від 27.01.2020 року в розмірі 22135,72 грн., що складається з наступного: 9400,69 грн. - заборгованість за основним боргом; 3308,05 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 9426,98 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Так, позивач просить суд стягнути на свою користь 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи. Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, додаткову угоду № 1/1 від 01.07.2024 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, акт № 1 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, акт № 1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 14.05.2025 року, наказ про прийняття на роботу [PERSON] від 28.06.2024, платіжну інструкцію № 1395 від 15.06.2025 року з призначенням платежу «оплата правової допомоги за договором № 02-24 від 01.07.2024 року», довіреність від 22.01.2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6416 від 23.05.2019 року. Так, відповідно до умов додаткової угоди № 1/1 від 01.07.2024 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, додаткова фіксована винагорода Адвокатського об`єднання «ПРАВОВИЙ КУРС» (працівником якого є адвокат Ушакевич М.П. за проведення консультації з клієнтом, вивчення документів та підготовку проекту позовної заяви до суду (однієї) згідно з реєстром боржників становить 7000,00 грн. Адвокатське об`єднання надало зазначені послуги ТзОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», що підтверджується актом № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023 року та платіжною інструкцією № 1395 від 15.06.2025 року, якою було здійснено відповідну оплату. Матеріали справи не містять клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та й взагалі будь-яких заперечень сторони відповідача з приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. З огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи здійснення адвокатом представництва позивача у цій справі, виходячи з критерію реальності, пропорційності до предмета спору і розумності розміру заявлених витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає вказаним вище критеріям. Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких заперечень сторони відповідача з приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Крім того, згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3028,00 грн. (судовий збір) судових витрат.

Outcome: approved