Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

05 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. 25 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. 1.Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що 16.07.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між нею і відповідачем [PERSON] , актовий запис № 231. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.06.2023 у цивільній справі № 183/5180/22 шлюб з відповідачем [PERSON] було розірвано. [PERSON] зазначає у позові, що у період шлюбу за спільні з відповідачем кошти було придбане нерухоме майно квартира загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на квартиру оформлене на відповідача [PERSON] . Зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, проте, угоди про добровільний поділ майна між колишнім подружжям не досягнуто у зв`язку з відмовою відповідача вести будь-які переговори стосовно зазначеного майна. У зв`язку з наведеним, у позовній заяві [PERSON] , посилаючись на норми ст.ст. 60, 69 СК України, ст.ст. 370, 372 ЦК України, просила суд: -визнати квартиру, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і [PERSON] ; -провести поділ спільного сумісного майна подружжя [PERSON] і [PERSON] , а саме - квартири, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача та позиції за зустрічним позовом. 25 березня 2025 року відповідач [PERSON] звернувся з відзивом на позовну заяву. Також, 25 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, поділ спільного сумісного майна подружжя. В зустрічній позовній заяві [PERSON] не заперечував проти обставин укладення шлюбу з позивачем, розірвання шлюбу в наступному. Зазначає, що він і [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Не заперечує, що у період шлюбу, 28.09.2016 року ним була придбана спірна квартира загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у той же час, посилається на те, що незважаючи на те, що квартира була придбана у період шлюбу з [PERSON] , зазначене нерухоме майно є його особистою власністю. Так, у відповідності до договору дарування від 06.08.1997 р., [PERSON] подарувала, а він, [PERSON] прийняв у дар квартиру житловою площею 25,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 48727 від 17.02.2003, відомості про право власності на квартиру внесені до реєстру за № 89128 від 17.02.2003. Згідно договору купівлі-продажу від 28.09.2016, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] . Згідно наведеного вище договору, пунктом 1.4 визначено, що квартира, що відчужується, належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого 26.08.1997 р. державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Маймор С.Ю за реєстровим номером № 3682. У той же день, 28.09.2016, за кошти, отримані від продажу квартири, він, [PERSON] , за договором купівлі-продажу, придбав у [PERSON] квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 3808 від 28.09.2016. Частиною 3 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. [PERSON] зазначає у зустрічній позовній заяві, що [PERSON] не робила вклад грошима чи працею для придбання спірної квартири, зазначене нерухоме майно є його особистою приватною власністю, оскільки придбане за кошти, які належали йому особисто. Крім того, за час шлюбу ним і [PERSON] було придбано автомобіль Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1587 куб.см., номер кузова [NUMBER] . Ззгідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25.02.2021 № 8041/2021/2450239, [PERSON] , що діє на підставі доручення продавця [PERSON] , передав у власність покупця [PERSON] транспортний засіб марки Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Ринкова вартість автомобіля на теперішній час складає 178\~878,00 грн., або 4\~303,49 доларів США, що підтверджується інформаційно-консультативною довідкою про середню вартість майна. У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, сформованого 19.03.2025, транспортний засіб марки Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] , перереєстровано на нового власника 28.01.2025 року. [PERSON] у зустрічній позовній заяві посилається на те, що він не надавав згоду [PERSON] на продаж транспортного засобу, у зв`язку з чим, вправі вимагати стягнення з останньої на свою користь грошових коштів вартості 1/2 частини автомобіля. У зв`язку з наведеним, у позовній заяві [PERSON] , посилаючись на норми ст.ст. 57, 60, 61, 69 СК України, ст.ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України, просив суд: -визнати квартиру, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] ; -визнати транспортний засіб автомобіль марки Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] ; -провести поділ спільного сумісного майна подружжя [PERSON] і [PERSON] - транспортного засобу - автомобіля марки Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] ; -припинити право спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] на автомобіль; -визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини транспортного засобу - автомобіля марки Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] у розмірі 89\~439,00 грн. 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. 05 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 25 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, справи об`єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 29 травня 2025 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. 4.Судовий розгляд В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Єремчук К.А. підтримала позов у повному обсязі, посилалася на обставини та підстави звернення до суду, зазначені у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги [PERSON] , зустрічний позов визнала частково, у частині стягнення вартості 1/2 частини автомобіля марки Citroen C4 у розмірі 20\~000,00 грн., в іншій частині позовних вимог просила відмовити, зазначила, що якщо-б квартира була придбана за кошти [PERSON] , зазначений факт повинен був зазначатися у договорі купівлі-продажу та у нотаріальній згоді [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу квартири її чоловіком. Представник відповідача [PERSON] адвокат Маркова Ю.В. в судовому засіданні первісний позов не визнала, посилалася на те, що квартира придбана за кошти [PERSON] , у зв`язку з чим є його особистою приватною власністю. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі, посилалася на обставини та підстави звернення до суду, зазначені у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги [PERSON] . З приводу вартості автомобіля зазначила, що вартість автомобіля у договорі купівлі-продажу є заниженою, не відповідає дійсній вартості транспортного засобу. Ринкова вартість автомобіля становить 178\~878,00 грн., що підтверджується інфрмаційно-консультативною довідкою про середню вартість майна, у зв`язку з чим, розмір грошової компенсації 1/2 частини транспортного засобу становить 89\~439,00 грн. 5.Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 16.07.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 231, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2023 року у справі № 183/5180/22, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, згідно відомостей ЄРСР, рішення суду набрало законної сили 08.07.2023 року. Встановлено, що 26.08.1997 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , вартість квартири сторонами оцінено в сумі 4\~945,00 грн., договір дарування посвідчено нотаріально. 28.09.2016 р. між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила за 54\~254,00 грн. квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , договір купівлі-продажу посвідчено нотаріально. Пунктом 1.4 зазначеного договору зазначено, що квартира, що відчужується, належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого 26.08.1997 р. державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Маймор С.Ю за реєстровим номером № 3682. Встановлено, що 28.09.2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за 57\~954,00 грн. квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка складається з коридору 1 5,7 кв.м.; ванної 2 2,1 кв.м.; туалету 3 1,1 кв.м.; кухні 4 7,5 кв.м.; кімнати 5 12,4 кв.м.; шафи 6 0,4 кв.м.; кімнати 7 17,1 кв.м.; кімнати 8 13,7 кв.м.; балкону І 0,7 кв.м.; лоджії ІІ 1,0 кв.м., договір посвідчено нотаріально. У відповідності до п. 6.1 договору купівлі-продажу, на укладення та підписання цього договору надано письмову заяву про згоду подружжя Покупця на придбання вищевказаної квартири, справжність підпису на якій засвідчено 28.09.2016 приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Байдук М.М. за реєстровим № 3807. Згідно заяви про згоду подружжя, 28.09.2016 р. [PERSON] надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на укладання та підписання у якості Покупця договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , справжність підпису на якій засвідчено 28.09.2016 приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Байдук М.М. за реєстровим № 3807. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 30.09.2016, [PERSON] є власником квартири загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване у відповідності до договору купівлі-продажу квартири серія та номер: 3808, виданий 28.09.2016, видавник: Байдук М.М., приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу. Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04.02.2025, вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 2\~011\~055,89 грн. (два мільйони одинадцять тисяч п`ятдесят п`ять грн. 89 коп.). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25.02.2021 № 8041/2021/2450239, який укладено в Територіальному сервісному центрі МВС 8041 РСЦ МВС у м. Києві, [PERSON] , що діє на підставі доручення продавця [PERSON] , передав у власність покупця [PERSON] транспортний засіб марки Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , за домовленістю сторін, ціна транспортного засобу складає 49\~000,00 грн. У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.03.2025, транспортний засіб: марка Citroen; модель C4; рік випуску 2008; об`єм (потужність двигуна) см3 1587; колір білий; номер кузова [NUMBER] ; перереєстровано із укладенням договору купівлі-продажу через електроні сервіси та зовнішні ресурси 28.01.2025, місце проведення останньої реєстрації - ТСЦ 3245. Згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3254/2025/5083508 від 27.01.2025, оформленого, перевіреного та підписаного сторонами в електронній формі засобами Порталу Дія, [PERSON] продала, а [PERSON] купила за 50\~000,00 грн. транспортний засіб - марка Citroen; модель C4; рік випуску 2008; об`єм (потужність двигуна) см3 1587; колір білий, номерний знак [NUMBER] . Ринкова вартість автомобіля станом на дату оцінки 19.03.2025 р. складає 178\~878,00 грн., або 4\~303,49 доларів США, що підтверджується інформаційно-консультативною довідкою про середню вартість майна від 19.03.2025 р., суб`єкт оціночної діяльності Товарна біржа «Дніпропетровська універсальна, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 245/2024 від 30.05.2024, виданий Фондом державного майна України. 6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 6.2 У відповідності до ст. 57 СК України, 1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. 2.\~Особистою приватною\~власністю дружини\~та чоловіка\~є речі\~індивідуального користування,\~в тому\~числі коштовності,\~навіть тоді,\~коли вони\~були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. 3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. 5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. 6.3 Статтею 60\~СК України\~визначено,\~що 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 61 СК України, 1. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 6.4 Нормами ст.\~69\~СК України\~визначено,\~що 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 2. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно до ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України визначено, що 1. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду 6.5 У відповідності до ст. 355\~ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно приписів ст. 368 ЦК України, 1. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 2. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. 3. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст. 372 ЦК України передбачено, що 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. 2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. 7.Висновки суду. 7.1 Стосовно вимог\~позивача [PERSON] \~про визнання\~майна спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~поділ спільного\~сумісного майна\~подружжя. Як зазначено у абзацах 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Так, статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності, а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно, зазначені правові висновки неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх постановах. Як зазначалося вище, судом встановлено, що квартира, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] придбана сторонами у шлюбі, право власності оформлене на відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] , як на підстави своїх заперечень на позов так і у позовній заяві посилається на те, та зазначені обставини встановлені судом, що 28.09.2016 р. між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила за 54\~254,00 грн. квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , а договір купівлі-продажу спірної квартири укладено у той же день, а саме, 28.09.2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за 57\~954,00 грн. квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] Суд звертає увагу на те, що квартира, яка належала [PERSON] на підставі договору дарування була продана за 54\~254,00 грн., а спірна квартира придбана за 57\~954,00 грн. Відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів того, що спірна квартира придбана саме за кошти, які отримані ним від продажу належної йому за договором дарування квартири, також не надав доказів того, за які кошти сплачена різниця сум договорів у розмірі 3\~700,00 грн. (57\~954,00 грн. - 54\~254,00 грн.) Крім того, договір купівлі-продажу спірної квартири не містить застережень та посилань на те, що нерухоме майно придбано за рахунок коштів одного з подружжя, [PERSON] , натомість, містить нотаріальну згоду іншого з подружжя, [PERSON] про надання згоди на укладення чоловіком договору купівлі-продажу. У зв`язку з наведеним, відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно, є особистою приватною власністю [PERSON] та суд приходить що висновку, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та за позивачем та відповідачем належить визнати за кожним право власності по 1/2 частині спірної квартири. 7.2 Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно. З підстав,\~зазначених судом\~у п.\~7.1\~зазначеного рішення, враховуючи те, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно, у задоволенні вимог про визнання за ним права особистою приватною власності на спірну квартиру належить відмовити. 7.3 Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання автомобілья спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності на автомобіль, визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на автомобіль, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля. Як зазначалося судом вище, у зустрічній позовній заяві [PERSON] просив суд визнати транспортний засіб автомобіль марки Citroen C4, 2008 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] спільною сумісною власністю його, [PERSON] , і [PERSON] ; провести поділ зазначеного майна, припинити право спільної сумісної власності на автомобіль, визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на зазначений транспортний засіб та з [PERSON] на його грошову компенсацію 1/2 частини транспортного засобу у розмірі 89\~439,00 грн. Судом встановлено, що спірний транспортний засіб був придбаний сторонами у шлюбі, у зв`язку з чим, є спільним сумісним майном подружжя. У то же час, згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3254/2025/5083508 від 27.01.2025, [PERSON] продала автомобіль за 50\~000,00 грн. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не надала судк доказів того, що угода була укладена з відома та за погодженням [PERSON] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №\~402/849/18 (провадження № 61-8383св19) зазначив, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість.\~ Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22) висловив наступний правовий висновок, а саме, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, місцевий суд правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається\~виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що вартість спірного автомобіля в сумі 49 000 грн. є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу. У справі, яка переглядається, позивач вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості автомобіля, тоді як відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору, а також не спростував визначений у висновку автотоварознавчого дослідження розмір ринкової вартості спірного майна. Судом у справі, що розглядається, встановлено, що ринкова вартість автомобіля станом на дату оцінки 19.03.2025 р. складає 178\~878,00 грн., що підтверджується інформаційно-консультативною довідкою про середню вартість майна від 19.03.2025 р., суб`єкт оціночної діяльності Товарна біржа «Дніпропетровська універсальна, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 245/2024 від 30.05.2024, виданий Фондом державного майна України. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості відчуженого нею транспортного засобу, а також не спростувала визначений у довідці суб`єкта оціночної діяльності розмір ринкової вартості спірного транспортного засобу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути грошову компенсацію 1/2 частини автомобіля у розмірі 89\~439,00 грн., у зв`язку з чим, зазначені вимоги підлягають задоволенню. У той же час, суд вважає, що вимоги [PERSON] про припинення право спільної сумісної власності на автомобіль, визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на зазначений транспортний засіб не відповідають способу захисту прав, який обрано позивачем [PERSON] . Як зазначалося вище, спірний транспортний засіб було відчужено [PERSON] , є власністю іншої фізичної особи, до якої позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не заявлялося позовних вимог, отже, задоволення вимог про припинення право спільної сумісної власності на автомобіль, визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль буде порушувати права та інтереси власника автомобіля і зазначені вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, суд приходить до висновку, що буде достатнім відображення у мотивувальній частині рішенні суду встановлення тих обставин, що автомобіль сторонами було придбано у шлюбі, був спільною сумісною власністю подружжя та відчужений одним з подружжя без згоди та відома іншого, що як наслідок надає право суду стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про припинення право спільної сумісної власності на автомобіль, визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на зазначений транспортний засіб не підлягають задоволенню. Суд приходить до висновків, що враховуючи підстави та предмет позову, обраний позивачем, належним способом захисту прав позивача за зустрічним позовом є саме стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, у зв`язку з чим, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. 8. Судові витрати Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволені позовні вимоги [PERSON] , у зв`язку з чим, з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір у розмірі 8\~044,22 грн. Відповідач [PERSON] у зустрічному позові визначив ціну позову у розмірі 2\~100\~494,80 грн. та сплатив судовий збір у розмірі 15\~140,00 грн. Судом частково задоволено зустрічні позовні вимоги [PERSON] у розмірі 89\~439,00 грн., у зв`язку з чим, з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 644,66 грн. (89\~439,00 х 15\~140,00 грн. : 2\~100\~494,80 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial