Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Черніцького Івана Романовича звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] , про що 31.05.2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис за № 943 та з актового запису про народження [PERSON] , про що 31.05.2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис за № 944; визнати його батьком [PERSON] та [PERSON] про що внести відповідні зміни в актові записи про народження дітей. Позов обґрунтований тим, що він та [PERSON] з 06.11.2010 по 08.04.2013 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 08.04.2013 заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова було розірвано. Із липня 2021 року [PERSON] та позивач відновили стосунки та почали перебувати у фактичних сімейних відносинах. Від спільного проживання позивача з [PERSON] , остання, [INFO] народила двох дітей - синів [PERSON] та [PERSON] , про що третьою особою зроблено відповідні актові записи за №943 та №944 від 31.05. 2023, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Втім, у вищевказаних свідоцтвах про народження дітей, батьком [PERSON] та [PERSON] записано відповідача [PERSON] й відповідно прізвища дітей записані « [PERSON] ». В 2023 році із слів [PERSON] позивачу стало відомо, що батьком дітей у свідоцтвах про їх народження записаний відповідач [PERSON] . Однак, в дійсності, діти [PERSON] та [PERSON] є біологічними синами позивача. 05.06.2024 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Білик Л.С., який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки [PERSON] разом із [PERSON] з 2015 року спільно проживають у цивільному шлюбі у м. Тернопіль, ведуть спільний побут, сімейний бюджет, мають взаємні права та обов`язки. Окрім цього, [PERSON] разом із [PERSON] спільно намагалися народити дитину, однак враховуючи проблеми зі здоров`ям, останні звернулися до Медичного центру «Мати та дитина» (ТОВ «НЕОМЕД 2007), де уклали договір ДРТ-Р-411 від 24 червня 2022 року, про надання відповідних репродуктивних технологій та послуг лікування. Окрім цього, на виконання умов вказаного договору Відповідачами отримано акт перерахунку програми лікування № 2997901 від 05 грудня 2023 року. Також, звертає увагу суду, що Позивач проживає у м. Чернігів, натомість [PERSON] у період із 2015 року постійно разом із ним та їхніми спільними дітьми проживає у м. Тернопіль, що є значно територіально віддалено один від одного. Водночас, цивільна дружина [PERSON] зараз перебуває у декретній відпустці, однак до вказаного моменту працювала у Тернопільській міській дитячій поліклініці на посаді акушер-гінеколог, дитячий гінеколог. Окрім цього, Позивач, всупереч моральних засад суспільства, вказаною позовною заявою безпринципно порушує сімейний спокій, шлюбні відносини та ускладнює і дисгармоніює післяпологове відновлення [PERSON] . Звертає увагу суду, що Позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження своїх доводів в частині спільного проживання та подружніх відносин із Відповідачкою, що свідчить про зловживання [PERSON] положеннями ч. 3 ст. 128 СУ України. Відтак, доводи Позивача в частині їх спільного проживання із [PERSON] та наявність фактичних сімейних відносинах є такі, що не заслуговують на увагу, суперечать фактичним обставинам справи та вводять суд в оману. Тому, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, за їх безпідставністю. Ухвалою судді від 12.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 04.08.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не повідомила Представник відповідача [PERSON] адвокат Білик Л.С. в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечила, з підстав наведених у відзиві на позов. Представник Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Також, [INFO] народився [PERSON] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 06 листопада 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.04.2013 у справі №750/1005/13-ц. Як вбачається із висновку експерта №СЕ-19/120-25/4963-БД від 18.06.2025, наданого на виконання ухвали суду від 24.03.2025, [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якого є [PERSON] . Ймовірність походження ДНК-профілів від [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] становить не менше ніж 99,9999999997159%. Із вказаного висновку експерта також вбачається, що [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якого є [PERSON] . Ймовірність походження ДНК-профілів від [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] становить не менше ніж 99,9999999997159%. Тож, доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Білик Л.С., викладені у відзиві на позов щодо безпідставності позовних вимог, спростовуються результатами молекулярно-генетичної експертизи. Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, виходячи із таких міркувань. Так, відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Основного Закону України). Частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Частиною ч. 1 ст. 129 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. При цьому, зважаючи на предмет доказування у даній категорії справи, СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved