Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Грибанов Д.В., діючи в інтересах ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів» 11 вересня 2024 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів» суму заборгованості договором позики № 78399977 24 в сумі 19\~150,00 грн., з яких 5\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14\~150,00 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 34692-04/2023 в сумі 4\~068,75 грн. з яких: 1\~050,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3\~018,75 грн. сума заборгованості за відсотками; та за кредитним договором № 09516-04/2023 в сумі 2\~310,40 грн., з яких 1\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1\~310,40 грн. сума заборгованості за відсотками, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено про укладення 22 червня 2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 78399977 шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись у погоджені договорами строки повернути кредит і сплатити відсотки за його користування. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. Згідно реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 19\~150,00 грн. Крім того 21 квітня 2023 року між ТОВ «ФК Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 34692-04/2023, шляхом підписання його електронним підписом відповідача, як позичальника, відтвореним використанням позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону відповідача, на підставі умов якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись у погоджені договорами строки повернути кредит і сплатити відсотки за його користування. 03.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до якого фактор набув права нового кредитора в тому числі за договором № 34692-04/2023. 27.10.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивачем було укладено договір факторингу № 27102023, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 34692-04/2023, що згідно реєстру боржників становить у сумі 4\~068,75 грн. Крім того, 17 квітня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09516-04/2023 шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись у погоджені договорами строки повернути кредит і сплатити відсотки за його користування. 21.06.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Інвеструм Груп» було укладено договір факторингу № 21062023, відповідно до якого фактор набув права нового кредитора в тому числі за договором № 09516-04/2023. Між ТОВ «Інвеструм Груп» та позивачем 27.12.2023 було укладено договір факторингу № 27122023-1, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги в тому числі за договором № 09516-04/2023. Згідно реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором № 44267-05/2024 на суму 2\~310,40 грн. Тому враховуючи обов`язок боржника сплатити кредитну заборгованість, з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). У судове засідання учасники процесу з`явилися. Представник позивача Грибанов Д.В. згідно прохальної частини тексту позовної заяви, просить розглянути справу без участі представника позивача, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] \~ звернувся\~до суду\~із заявою\~про розгляд\~справи за\~його відсутності\~та відзивом\~на позов\~(том\~1\~а.с.\~72-83),\~в обґрунтування\~якого зазначив\~про відсутність\~оригіналів кредитних\~договорів,\~укладених з\~ним згідно\~тексту позовної\~заяви,\~оскільки він\~не підписував\~їх ні\~простим ні\~електронним підписом.\~Жоден наданий\~позивачем документ\~не містить\~його підпису,\~доказів фактичної\~видачі коштів\~первісними кредиторами\~матеріали позову\~не містять.\~Тому оскільки\~надані позивачем\~копії електронних\~договорів не\~є належними,\~допустимим,\~достовірними та\~достатніми доказами,\~ні суд,ні відповідач не може перевірити їх достовірність та незмінність змісту, зазначене згідно частини 5 статті 100 ЦПК України має наслідком відхилення цього електронного доказу. Зі змісту наданих доказів неможливо встановити, яка конкретно інформація була надана відповідачу і була погоджена (оферту і акцепт), а тому вважає, що особа не може приєднатись до того, з чим вона не ознайомлена і бути зобов`язаною виконувати умови, про які вона не знала у момент укладання договору. Надані позивачем копії кредитних договорів передбачають виключно безготівковий розрахунок, а не видачу коштів готівкою, первинні документи на підтвердження видачі кредитів матеріали справи не містять. Позивачем не надано повних текстів договорів факторингу, а лише витяги з них та витяги з реєстрів боржників, підписані ним самим, а тому набуття права вимоги до відповідача за кожним кредитним договором не доведено. До того ж позивач не міг набути права вимоги по договору позики від 22.06.2023 на підставі договору факторингу 14.06.2021. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні вимог за недоведеністю. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78399977 про надання позичальнику у власність грошових коштів шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, реквізити сторін та підписи Відповідно до умов договору, Товариство надало відповідачу фінансовий кредит у сумі 5\~500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається на 30 днів на період по 22.07.2023, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 2,5% річних від суми кредиту (том 1 а.с. 137-142 копія договору з додатком). 21 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 34692-04/2023 шляхом підписання договору електронним підписом відповідача, як позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до частини 1 договору, товариство надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 2\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 15.05.2023, строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,55 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (а.с. том 1 а.с. 150-153, 155 копія договору з додатками). 17 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 09516-04/2023 шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, реквізити сторін та підписи. Відповідно до умов договору, Товариство надало відповідачу фінансовий кредит у сумі 1\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта. Тип кредиту кредит, мета отримання кредиту на власні потреби клієнта кредит надається строком на 25 днів, тобто до 11.05.2023. Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 36,5% річних від суми кредиту з розрахунку 0,10% на добу. Відповідач зобов`язався сплачувати проценти, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (том 1 а.с. 143-149 копія договору з додатками). Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»,\~як клієнтом, було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до пункту 1.1. якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників. Відповідно до умов додаткової угоди № 14 від 21 грудня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, актів прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 78399977 на суму заборгованості 19 150,00 грн. (а.с. 48-53). 03 липня 2023 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до якого фактор набув права нового кредитора в тому числі за договором № 34692-04/2023 (том 1 а.с. 29-31). 27 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено\~договір факторингу № 27102023, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 34692-04/2023, що згідно реєстру боржників становить у сумі 4\~068,75 грн. 21 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» було укладено договір факторингу № 21062023, відповідно до якого фактор набув права нового кредитора в тому числі за договором № 09516-04/2023. 27 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю було укладено договір факторингу № 27122023-1, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги в тому числі за договором № 09516-04/2023. Згідно реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 44267-05/2024 на суму 2\~310,40 грн. Доказів протилежного суду не надано, як і доказів визнання вказаних договорів недійсними. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зіст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 509\~ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610\~ЦК України та частиною 1 статті 612\~ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути\~спростований у\~разі оспорення\~договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20). Разом з тим, заперечуючи факт отримання коштів за кредитними договорами, відповідач договори у судовому порядку не оспорював, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, стороною відповідача до суду не надані. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів,які надають позивач та відповідач. Відповідач не спростував того, що він не отримував кошти за кредитними договорами, а лише посилалася на недоведеність таких фактів позивачем. У контексті викладеного, суд звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17). На виконання вимог ухвали суду банками-емітентами надано до суду виписки по\~рахунками [PERSON] та підтверджено факт належності платіжних карток відповідачу, на які було зараховано кредитні кошти за трьома кредитними договорами, що не спростовано відповідачем в судовому засіданні. Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24) виснував, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Ураховуючи те, що позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав, кредитні кошти вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту за вказаними договорами, що не спростованою відповідачем у судовому засіданні, сума заборгованості за тілом кредитів підлягає стягненню з відповідача на користь нового кредитора, а саме за договором № 34692-04/2023 в сумі 1\~050,00 грн., за договором позики № 78399977 в сумі 5\~000,00 грн. та за договором № 09516-04/2023 в сумі 1\~000,00 грн. Разом в частині нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом, суд вважає необхідним задовольнити вимоги частково з таких підстав. Так, Верховний Суд у постанові 23 травня 2023 року у справі № 910/10442/21 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості та інших нарахувань. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Ураховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після\~спливу визначеного\~договором строку\~кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Умовами договору позики № 78399977 сторони погодили строк дії позики терміном 30 днів, а тому підлягають стягненню відсотки за користування кредитом виходячи з розрахунку 5\~500,00 грн. (тіло кредиту) * 2,5% * 30 днів = 4\~125,00 грн., а отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за договором позики в межах строку кредитування. Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за Акцептом оферти перевищує 30 днів. Доказів пролонгації договору згідно погоджених вище умов, як і погодження сторонами договору умов автопролонгації, матеріали справи не містять, а отже пред`явлені до стягнення проценти стягненню не підлягають, оскільки їх нарахування відбувалося поза межами строку договору. Посилання сторони позивача на погоджені сторонами кредитного договору умови Правил надання грошових коштів, в тому числі й щодо автоматичної пролонгації строків договору, суд не приймає до уваги з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами були погоджені належним чином умови щодо автоматичної пролонгації договору за умови чітко погодженого у договорі позики у строку позики (кредитування). Аналогічне стосується умов договору № 34692-04/2023, де сторони погодили строк дії кредиту терміном 25 днів, а тому підлягають стягненню відсотки за користування кредитом виходячи з розрахунку 2\~000,00 грн. (тіло кредиту) * 2,5% * 25 днів = 1\~250,00 грн., а отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за договором позики в межах строку кредитування. Аналогічне стосується умов договору № 09516-04/2023, де сторони погодили строк дії кредиту терміном 25 днів, а тому підлягають стягненню відсотки за користування кредитом виходячи з розрахунку 1\~000,00 грн. (тіло кредиту) * 0,10% * 25 днів = 25,00 грн., а отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за договором позики в межах строку кредитування. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3\~028,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки вимоги позову задоволено частково, з урахуванням пропорційності задоволених вимог та виходячи з розрахунку 25\~529,15 грн. (сума, задоволена судом) * 3\~028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 25\~529,15 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) = 1\~476,69 грн. указану суму понесених витрат слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial