Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] посилалась на те, що з 09 вересня 2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , шлюбний договір не складався. Від шлюбу вони з відповідачем мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вказувала, що з 2018 року здійснює трудову діяльність та займається вихованням дитини. 11 листопада 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 400000 грн., а 12 листопада 2023 року відповідач уклав договір позики з [PERSON] на суму 500000 грн., на укладання яких вона надавала згоду. Грошові кошти отримувались у позику для подальшого розпорядження ними в інтересах сім`ї. 15 листопада 2023 року між ТОВ «Прага авто на Кільцевій» та відповідачем укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 572/23, за умовами якого придбано автомобіль Skoda\~Kodiaq\~L&K\~2,0,\~TDI/147kW\~7\~DSG\~4Х4,\~VIN-код\~ [NUMBER] \~(2023) за 2094254 грн. Транспортний засіб був придбаний за кошти, отримані за вищевказаними договорами позики, та за кошти, накопичені сторонами у шлюбі, й зареєстрований за відповідачем. Позивач вказувала, що борги за договорами позики погашені, що підтверджується відповідними розписками, а повернення заборгованості здійснено за рахунок накопичених нею та [PERSON] грошових коштів. Між тим, між нею та відповідачем виникли розбіжності щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а тому вона змушена звернутись до суду. Посилаючись на норми ст. 60 СК України та положення ст. 368 ЦК України, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Skoda\~Kodiaq\~L&K\~2,0,\~TDI/147kW\~7\~DSG\~4Х4,\~VIN-код\~ [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , та визнати, що ідеальні частки у порядку поділу спільного майна \~подружжя [PERSON] та [PERSON] становлять по 1/2 частини за кожним, а також визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частину вказаного транспортного засобу (а.с. 2-4, 37-39). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено судді Куць О.О. Ухвалою судді від 26 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 33-34). Ухвалою від 04 червня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Установлено відповідачеві строк для надання відзиву на позовну заяву (а.с.43). Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Ухвалою суду від 07 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 49). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09 березня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 183, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). 15 листопада 2023 року між ТОВ «Прага авто на Кільцевій» та відповідачем укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 572/23, за умовами якого придбано автомобіль Skoda Kodiaq L&K 2,0, TDI/147kW 7 DSG 4Х4, VIN-код [NUMBER] (2023)\~ вартістю 2094254 грн. Звертаючись із позовною заявою, позивач вказувала, що 11 листопада 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 400000 грн., а 12 листопада 2023 року відповідач уклав договір позики з [PERSON] на суму 500000 грн. Вказувала, що транспортний засіб придбано за кошти, отримані за вищевказаними договорами позики, та за кошти, накопичені сторонами у шлюбі, а відтак вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК та ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом із цим, статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Під час розгляду справи по суті, а також даними ЄДРСР встановлено, що рішенням Вищого антикорупційного суду від 20 вересня 2024 року, яке було залишено без змін постановою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 20 лютого 2025 року, позов держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави задоволено частково. Визнано необґрунтованими та стягнуто в дохід держави грошові кошти у розмірі 4 634 754,77 грн, що належать [PERSON] , [PERSON] , та транспортний засіб марки моделі Skoda Kodiaq, 2023 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] (а.с.52-80, 81-93). Вказаними судовими рішеннями встановлено зв`язок батька відповідача - [PERSON] з автомобілем Skoda Kodiaq, який за версією [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був придбаний [PERSON] (п.6.9.9. рішення). Колегія суддів Вищого антикорупційного суду звертала увагу також на той факт, що на придбання вказаного автомобіля у [PERSON] не було достатньо коштів (п.6.9.10). Вказаним рішенням Вищого антикорупційного суду від 20 вересня 2024 року встановлено, що згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [PERSON] з 2015 року по кінець жовтня 2023 року, тобто за весь час своєї трудової діяльності, отримав доходу на загальну суму 478 196,79 грн, що не включає в себе податки та витрати на проживання (п.6.9.11). В становлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків [PERSON] за 2023 рік від ТОВ «Агротек-Інвест» отримав доходу на загальну суму 101 833,37 грн, таку ж суму доходу було задекларовано дружиною [PERSON] [PERSON] , яка є суб`єктом декларування (позивач у даній цивільній справі) (п. 6.9.12. ). У щорічних деклараціях за 2022 та 2023 роки дружина [PERSON] [PERSON] вказала про відсутність у її родини будь-яких грошових активів (6.9.13). Отже, Вищий антикорупційний суд встановив неможливість придбання [PERSON] транспортного засобу за кошти, отримані ним за період своєї трудової діяльності (п. 6.9.13). Під час розгляду справи у Вищому антикорупційному суді версія щодо джерел походження коштів на придбання автомобіля у [PERSON] була змінена, та відповідачі повідомили, що частину коштів, а саме 900 000,00 грн було отримано за договорами позик від [PERSON] та [PERSON] (п.6.9.15 рішення). На аналогічні обставини позивач [PERSON] посилалась і у даній цивільній справі. Між тим, під час розгляду справи, Вищим антикорупційним судом встановлено удаваність надання позики [PERSON] , який не мав законних джерел доходів, які б дозволили йому заощадити кошти у розмірі 400000 грн. та, відповідно, надати їх у позику [PERSON] (п. 6.9.22, 6.9.23 рішення), [PERSON] також не надав жодних доказів щодо походження джерела коштів, наданих у позику [PERSON] (п. 6.9.28). Колегія суддів Вищого антикорупційного суду звертала увагу на те, що навіть за умови надання [PERSON] та [PERSON] позики на загальну суму 900 000,00 грн, доходів [PERSON] все одно було недостатньо для придбання автомобіля вартістю 2 094 254,00 грн. (п.6.9.29). Будь-яких доказів на підтвердження наявності у [PERSON] інших законних джерел отримання коштів суду надано не було (п.6.9.30). Таким чином, рішенням Вищого антикорупційного суду від 20 вересня 2024 року було встановлено, що коштів, отриманих [PERSON] із законних джерел очевидно недостатньо для придбання 17.11.2023 у власність транспортного засобу Skoda Kodiaq, 2023 року випуску, вартістю 2 094 254,00 грн, отже такий актив є необґрунтованим (п.6.9.31). Пунком 6.10.7 вказаного рішення встановлено, що [PERSON] є лише номінальним власником спірного автомобіля, отже Вищий антикорупційний суд визнав доведеним зв`язок [PERSON] з активом автомобілем Skoda Kodiaq, 2023 року випуску (п.6.10.7 рішення). З урахуванням вищевказаних обставин, встановлених рішенням Вищого антикорупційного суду від 20 вересня 2024 року, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання автомобіля марки Skoda Kodiaq, 2023 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та його поділу між останніми. Отже у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. В силу норм ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed