Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі ТОВ «Коллект центр») звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 79621,07 грн, з яких: 11152,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 68260,86 грн заборгованість за нарахованими процентами, 120,00 грн заборгованість за комісіями, 80,00 грн. інфляційні збитки, 8,21 грн. 3% річних. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 16.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронному вигляді був укладений договір про надання споживчого кредиту №4164272, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в розмірі 5000,00 грн зі строком кредитування 22 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту №4164272 від 16.05.2021. 10.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді був укладений договір про споживчий кредит №4602965, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику фінансовий кредит на суму 4000,00 грн зі строком кредитування на 30 днів до 10.07.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника за Договором про споживчий кредит №4602965 від 10.06.2021. 27.06.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] в електронному вигляді був укладений договір позики №2615953, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 2500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами зі строком кредитування 27 днів до 24.07.2021. 29.12.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №29/12-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника за договором позики №2615953 від 27.06.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги за договором позики №4164272 від 16.05.2021, за договором про споживчий кредит №4602965 від 10.06.2021 та за договором про надання споживчого кредиту №2615953 від 27.06.2021, божником за якими є [PERSON] . Позивач посилається на те, що в порушення умов укладених кредитних договорів [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків не виконала, внаслідок чого за кожним з кредитних договорів утворилась заборгованість в зазначеному розмірі. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов та стягнути із відповідача заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 79621,07 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 25000,00 грн. Відповідач своїм право на подачу відзиву не скористався. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак разом із позовом подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 16.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №4164272, підписаний [PERSON] електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором М178532 (а.с. 84-92). Відповідно до п. 1.2 Договору на умовах, встановлених цим договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п.п. 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 Договору сума кредиту складає 5000,00 грн; строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1,90 % в день (фіксована); знижена процентна ставка 1,805 %. Пунктом 2.1 Договору зазначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №4164272 від 16.05.2021, підписаний [PERSON] електронним цифровим підписом М1785532, містить Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, дата видачі кредиту 16.05.2021, кількість днів у розрахунку 30, чиста сума кредиту у розрахунковому періоді 6985,50 грн, сума кредиту за договором 5000,00, проценти за користування кредитом 1985,50 грн, реальна річна процентна ставка 25571,79 %, загальна вартість кредиту 6985,50 грн (а.с.93). Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем відповідно до положень ст.ст.626, 628, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України в належній формі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит та можливість користуватись кредитними коштами зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту. 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт капітал» був укладений Договір факторингу №04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «АвентусУкраїна» відступає на користь ТОВ «Вердикт капітал» права грошових вимог до боржників згідно Реєстру боржників (а.с. 146-150). Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №04-02-01/2022 від 04.02.2022 до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №4164272 від 16.05.2021, на суму заборгованості за кредитом 15640 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 10640,00 грн (а.с. 152-154). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, [PERSON] станом на 10.01.2023 має загальну заборгованість за договором у сумі 15728,21 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 10640,00 грн.; нараховані 3% річних 8,21 грн., нараховані інфляційні збитки 80,00 грн. (а.с.142). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, [PERSON] станом на 10.01.2023 має загальну заборгованість за договором у сумі 27875,36 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3652,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 11\~321, 36 грн.; заборгованість з комісії 120,00 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору 12782,00 грн. (а.с.140). Також, 10.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір про споживчий кредит за №4602965 (далі - Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит на суму 4000 грн, строком на 30 днів з 10.06.2021, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 10.07.2021 (п. п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору). Згідно умов п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 576,00 грн в грошовому виразі та 402,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 4576,00 гривень. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань (п. 1.5). Комісія за надання кредиту становить 120.00 грн, яка нараховується за ставкою 3.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). Проценти за користування кредитом становлять 456,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,38 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. (п. 1.6). Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього Договору (п. 1.7). Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору (п. 2.2.1). Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору (п. 2.2.2). Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином. Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на сайті Товариства. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту становлять: строк продовження 3 днів розмір комісії 3% від поточного залишку кредиту; 7 днів розмір комісії 5% від поточного залишку кредиту; 15 днів розмір комісії 10% від поточного залишку кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначено п. 1.5.2 Договору. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах (п. п. 2.3.1, 2.3.1.2). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1). Цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1). Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2). Позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або, які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору (п. 6.3). Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). Додаток №2 до договору про споживчий кредит за №4602965 від 10.06.2021 є паспортом споживчого кредиту, яким передбачено розмір надання кредиту, строк надання, проценту ставку та інші умови, які зазначені в кредитному договорі. (а.с.41-42). Анкета-заява на кредит №4602965 від 10.06.2021 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем [PERSON] в ТОВ «Мілоан» на суму 5000 грн. Також, у вказаній заяві відображений посекундний процес оформлення та розгляду заяви №4502965. (а.с.43-44). З довідки про перерахування суми кредиту від 12.12.2021 вбачається, що 10.06.2021 кошти згідно договору 4602965 були зараховані грошові кошти в сумі 4000 гривень на платіжну карту № [NUMBER] . (а.с.108). Встановлено, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором та коштів кредиту у встановлений строк не повернув. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит за №4602965, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 10.01.2023 становить 27\~875, 36 грн, з яких: 3652,00 грн заборгованість за сумою кредиту, 11321,36 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 120,00 грн заборгованість за комісіями, 12782,00 грн.- заборгованість за відсотками. 16.12.2021 між ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) укладено договір факторингу за №16/12-2021-43. Відповідно до положень п. п. 2.1., 2.4 договору факторингу, згідно з умовами цього договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору право грошової вимоги, а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і боржниками. Фактор одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається. Згідно умов п. п. 6.1.3, 7.1 договору факторингу, реєстр боржників (Додаток №3) передається Фактору за актом приймання-передавання реєстру боржників (Додаток №4) не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь Клієнта відповідно до розділу 7. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №16/12-2021-43 від 16.12.2021, від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4602965 в сумі 15093,36 грн, з яких: 3652,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 11321,36 грн заборгованість по процентах, 120 грн. заборгованість по комісії. Також, 27.06.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] був укладений Договір позики №2615953, підписаний [PERSON] електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором t71314 (а.с. 53-59). Відповідно до п. 2.1 Договору позики за цим договором позикодавець передає позичальникові у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути у власність таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Згідно з п. 2.3.3-2.4 Договору позики сума позики складає 2500,00 грн; строк позики до 24.07.2021 (27 днів); проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до договору позики; середньоденний розмір процентів, акційний фіксований 1,99000 від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; середньоденний розмір процентів базовий, фіксований 1,99000% від суми за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; базова процентна ставка за позикою фіксована 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Згідно з п. 2.5 Договору позики розмір процентів на прострочену позику фіксований 1,01 % від суми за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. 24.07.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021, якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів до 23 серпня 2021 року. 27.07.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021, якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів до 26 серпня 2021 року Додаток №1 до Додаткової угоди №2 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021, підписаний [PERSON] електронним цифровим підписом f00430, містить графік платежів за Додатковою угодою №2 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021, дата видачі кредиту 27.06.2021, кількість днів у розрахунку 30, загальна вартість кредиту 3992,50 грн, сума кредиту за договором 2500,00, проценти за користування кредитом 1492,50 грн. (а.с.69-70). 29.12.2021 було укладено договір №29/12-2021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІФОЮ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2615953. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №29/12-2021 від 29.12.2021, від ТОВ «МАНІФОЮ» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2615953 в сумі 7742,50 грн, з яких: 2500 грн заборгованість за тілом кредиту, 3980,00 грн заборгованість по процентах, 1265,50 грн. заборгованість за процентами на прострочену позику. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників згідно Реєстру боржників (а.с.180-185). Згідно з Реєстром боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за: - Договором №4164272 від 16.05.2021 в розмірі 15728,21 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10640,00 грн.; інфляційні збитки - 80,00 грн.; нараховані 3% річних - 8,21 грн.; - за Договором №4602965 від 10.06.2021 в розмірі 27875,36 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3652,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 24103,36 грн.; заборгованість за комісіями - 120,00 грн.; - за Договором №2615953 від 27.06.2021 в розмірі 36017,50 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2500,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 33517,50 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається із матеріалів справи відповідачем [PERSON] кредитні договори підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладених між сторонами електронних договорів, які вважаються укладеними у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до вимог абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). У силу ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , ТОВ «Маніфою» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронні договори про споживчий кредит. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В силу вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. В силу вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Щодо Договору №4164272 про надання споживчого кредиту укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , Суд зазначає наступне. Звертаючись з позовом позивач просить стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 10640,00 грн, яка утворилась станом на 04.02.2022. Суд не погоджується з вимогами позивача в цій частині, оскільки їх нарахування суперечить умовам укладеного між сторонами договору та нормам матеріального права. За умовами Договору про надання споживчого кредиту №4164272 від 16.05.2021 сторонами погоджено суму кредитних коштів - 5000,00 грн, строк користування кредитом 22 днів, за зазначений період відповідач відповідно до умов договору повинен був сплатити відсотки в розмірі 1985,50 грн. Разом з тим, позивачем до позовної заяви не долучені докази, які підтверджують, що у передбачені договором порядку та строк відбулась пролонгація строку кредитування шляхом укладення додаткової угоди з відповідачем згідно з умовами розділу 4 договору про надання споживчого кредиту. Таким чином, суд вважає, що відсотки підлягають нарахуванню і стягненню з відповідача згідно з умовами укладеного договору в межах строку кредитування після отримання кредитних коштів за період з 16.05.2021 по 07.06.06.2021, що становить 1985,50 грн, що підтверджується змістом кредитного договору. Суд вважає неправомірним нарахування позивачем відсотків поза межами строку кредитування, який відповідно до умов укладеного договору становить за договором 22 днів. Дослідивши надані сторонами докази в обґрунтування заявленої позивачем вимоги про стягнення боргу за Договором про надання споживчого кредиту №4164272 від 16.05.2021, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму 6985,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000, 00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 1985,50 грн, які нараховані відповідно до умов кредитного договору та в межах строку кредитування за період з 16.05.2021 по 07.06.2021. В задоволенні вимог про стягнення відсотків в розмірі 8654,50 грн суд відмовляє, оскільки позивачем не доведена правомірність їх нарахування. Щодо стягнення відсотків та інфляційних по ст. 625 ЦК України за Договором про надання споживчого кредиту №4164272 від 16.05.2021 Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 04.02.2022 по 23.02.2022 відповідачу нарахованні 3% річних на прострочену суму невиконаного грошового зобов`язання в розмірі 8,21 грн та інфляційні за лютий 2022 в сумі 80,00 грн. (а.с. 142). Перевіривши здійснені розрахунки 3% річних та інфляційних, суд визнає їх правильними, виконаними з дотриманням норм ст. 625 ЦК України, нараховані на суму боргу, який становить невиконане зобов`язання. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 8,21 грн та інфляційні в сумі 80,00 грн на підставі ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання. Щодо Договору про споживчий кредит №4602965 укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , Суд зазначає наступне. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, тобто судова практика є сталою, змін не зазнавала, яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. З матеріалів справи встановлено, що 10.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір за №4602965, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн, шляхом перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів на його платіжну картку. При цьому, отримавши 10.06.2021 кредит у розмірі 4000 грн, строк повернення якого відповідно до п. 1.4 Договору становив 30 днів, відповідач до 10.07.2021 коштів у зазначеному розмірі з процентами не повернув. У зв`язку із чим, позикодавець ТОВ «Мілоан» на виконання умов п. п. 1.6, 2.3.1.2 кредитного договору почав здійснювати нарахування відсотків на стандартних (базових) умовах, які нараховував у період з 18.07.2021 по 17.09.2021. Вказані обставини підтверджуються відомостями про щоденні нарахування та погашення [PERSON] за кредитним договором №4602965. (а.с.109-111). Таким чином, вищенаведені обставини вказують на те, що строк кредитування згідно кредитного договору №4602965 від 10.06.2021 закінчився 17.09.2021 та саме в цей день первісний кредитор припинив нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом, що відповідає положенням зазначеного кредитного договору та вимогам закону, оскільки зі спливом строку кредитування позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до вимог статті 1048 ЦК України. Відтак, враховуючи нараховані первісним кредитором суми, суд вважає, що розмір заборгованості відповідача [PERSON] станом на дату закінчення строку кредитування за кредитним договором №4602965 від 10.06.2021 становить 15093,36 грн, в тому числі: 3652 грн заборгованість за тілом кредиту, 11321,36 грн заборгованість за відсотками, 120 грн заборгованість за комісією. Водночас, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4602965 від 10.06.2021 в сумі 27875,36 грн, з яких: 3652 грн заборгованість за тілом кредиту, 11321,36 грн заборгованість за відсотками, 120 грн заборгованість за комісією, 12782,00 грн нараховані відсотки згідно кредитного договору. Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №4602965 від 10.06.2021 вбачається, що позивачем безпідставно здійснювалось нарахування відповідачу процентів за користування кредитом за період з 16.12.2021 по 23.02.2022 в сумі 12782,00 грн, оскільки таке нарахування здійснювалось позивачем після закінчення строку кредитування. Від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору за №4602965 від 10.06.2021, на підставі договору факторингу за №16/12-2021-43 від 16.12.2021 та реєстру боржників від 16.12.2021 до вказаного договору. В подальшому, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору за №4602965 від 10.06.2021, на підставі договору про відступлення прав вимоги за №10-03/2023/01 від 10.03.2023 та реєстру боржників від 10.03.2023 до вказаного договору. Докази про те, що такі договори визнані недійсними чи їх дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини та здійснені судом розрахунки, позивач, як новий кредитор, вправі вимагати повернення відповідачем заборгованості за кредитним договором №4602965 від 10.06.2021, зокрема шляхом стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 15093,36 грн, в тому числі: 3652 грн заборгованість за тілом кредиту, 11321,36 грн заборгованість за відсотками, 120 грн заборгованість за комісією. Щодо вимоги позивача про стягнення комісії за кредитним договором №4602965 від 10.06.2021, Суд зазначає наступне. Як вбачається із матеріалів справи, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №4602965 від 10.06.2021 становить 15093,36 грн, в тому числі: 3652 грн заборгованість за тілом кредиту, 11321,36 грн заборгованість за відсотками, 120 грн заборгованість за комісією, які позивач просить стягнути з відповідача. Однак, на думку суду, відсутні законні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за комісіями з огляду на наступне. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст. 47\~Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Щодо Договору про споживчий кредит №2615953 від 27.06.2021 укладеного між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , Суд зазначає наступне. Звертаючись з позовом позивач просить стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 33515,50 грн, яка утворилась станом на 10.01.2023. Суд не погоджується з вимогами позивача в цій частині, оскільки їх нарахування суперечить умовам укладеного між сторонами договору та нормам матеріального права. За умовами Договору позики №2615953 від 27.06.2021 сторонами погоджено суму кредитних коштів - 2500,00 грн, строк користування кредитом 27 днів до 24.07.21, за зазначений період відповідач відповідно до умов договору повинен був сплатити відсотки в розмірі 1343,25 грн. В подальшому 24.07.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021, якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів до 23 серпня 2021 року. 27.07.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021, якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів до 26 серпня 2021 року. Додаток №1 до Додаткової угоди №2 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021, підписаний [PERSON] електронним цифровим підписом f00430, містить графік платежів за Додатковою угодою №2 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021, дата видачі кредиту 27.06.2021, кількість днів у розрахунку 30, загальна вартість кредиту 3992,50 грн, сума кредиту за договором 2500,00, проценти за користування кредитом 1492,50 грн. (а.с.69-70). Відповідно до п. 3.6 Договору позики у випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої Додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком №1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п. 2.4.3.); графік нарахувань визначається відповідною Додатковою угодою . Тож, як слідує із досліджених в судовому засіданні доказів, Сторонами було продовжено строк позики до 26.08.2021. Таким чином, суд вважає, що відсотки підлягають нарахуванню і стягненню з відповідача згідно умов укладеного договору в межах строку кредитування після отримання кредитних коштів за період з 27.06.2021 по 26.08.2021, що становить 1492,50 грн, що підтверджується Графіком платежів за Додатковою угодою №2 до Договору позики №2615953 від 27.06.2021 (а.с. 69-70). Суд вважає неправомірним нарахування позивачем відсотків поза межами строку кредитування. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування не передбачено умовами договору. Дослідивши надані сторонами докази в обґрунтування заявленої позивачем вимоги про стягнення боргу за Договором позики №2615953 від 27.06.2021, встановивши фактичні обставини справи, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму 3992,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2500,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 1492,50 грн, які нараховані відповідно до умов кредитного договору та в межах строку кредитування за період з 27.06.2021 по 26.08.2021. В задоволенні вимог про стягнення відсотків в розмірі 29525 грн суд відмовляє, оскільки позивачем не доведена правомірність їх нарахування. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу, як новому кредитору, не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Коллект центр» заборгованості за: Договором про надання споживчого кредиту за №4164272 від 16.05.2021 в розмірі 7073,71 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 1985,82 грн заборгованість за відсотками, 80,00 грн. інфляційні збитки, 8,21 грн. 3% річних; Договором про споживчий кредит №4602965 від 10.06.2021 в розмірі 14973,36 грн., з яких: 3652 грн заборгованість за тілом кредиту, 11321,36 грн заборгованість за відсотками; Договором позики №2615953 від 27.06.2021 в розмірі 3992,50 грн, з яких: 2500 грн заборгованість за тілом кредиту, 1492,50 грн заборгованість за відсотками. Вказана сума відповідачем не спростована. Щодо розподілу судових витрат, Суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 32,70 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 792,12 грн. (2422,40/100%х32,70%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що позов задоволено частково, а саме на 32,70 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 8170 грн. (25000/100%х32,70%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial