Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

позивач через свого представника звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, просить визнати спільним майном подружжя житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат та кухні, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №293011033 від 28.12.2021 року виданого на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер 4050 виданий та посвідчений 28.12.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, Максимів Л.Д.; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м, яка складається з двох житлових кімнат та кухні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.04.2017 сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Боринської селищної ради Турківського району Львівської області, актовий запис №3, і який 05.06.2023 рішення Турківського районного суду Львівської області було розірвано (справа №458/320/23). Під час перебування у шлюбі ними було придбано житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м, яка складається з двох житлових кімнат та кухні, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири укладеного та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №293011033 від 28.12.2021 року та зареєстрована на [PERSON] . Оскільки сторони не можуть дійти спільної згоди щодо визначення між ними, як співвласниками, розміру часток права власності на вказану вище квартиру, така зареєстрована за відповідачем та перебуває в його користуванні, однак набута сторонами за час шлюбу та відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить на підставі ст.69-72 СК України, ст.372 ЦК України поділи таке майно, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину цієї квартири. Ухвалою від 10.02.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання 10.03.2025, яке було відкладено на 14.04.2025, а в подальшому на 12.05.2025. Ухвалою підготовчого засідання від 12.05.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.06.2025, в якому у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача оголошено перерву до 16.07.2025, а в подальшому до 22.09.2025. В судове засідання позивач не з`явився, разом з тим його представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не скерувала. Враховуючи те, що позивач та його представник не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 05.06.2023 у справі №458/320/23 ухвалено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити в повному обсязі; розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 29.04.2017 року Виконавчим комітетом Боринської селищної ради Турківського району Львівської області згідно актового запису в книзі реєстрації шлюбу за №3. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №293011033 від 28.12.2021 на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 4050, виданий 28.12.2021, видавник: Максимів Л.Д., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, за відповідачем 28.12.2021 зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв.м): 51.3, житловою площею (кв.м): 25.5, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2502341046060. Таким чином, судом встановлено, що вищевказана квартира набута у власність [PERSON] за час його перебування у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв.м): 51.3, житловою площею (кв.м): 25.5 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2347647646101), а також автомобіль марки MERCEDES-BENZ A 160 CDI, державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , набута відповідачем за час шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку, що така є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами. Відповідно до ч.1, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.25 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з позовної заяви, позивач вимог про присудження на її користь грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно не ставить. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищенаведене та виходячи з презумпції рівності часток, оскільки судом не встановлено, що інше визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суд приходить до висновку, що частки сторін у власності на об`єкт права спільної сумісної власності подружжя - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв.м): 51.3, житловою площею (кв.м): 25.5 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2347647646101), є рівними, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати, що становлять 8501 грн. 18 коп. судового збору та 18000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 26501 грн. 18 коп. В той же час суд не вбачає підстав для покладення на відповідача заявлених позивачем до стягнення 1000 грн. витрат за проведення оцінки вартості об`єкта нерухомості, оскільки позивачем не представлено доказів понесення таких витрат.

Outcome: approved