Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

06.05.2025 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Верхньодніпровська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що в травні 2025 року він звернувся до державного реєстратора відділу державної реєстрації Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , але отримав відмову, в зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Так, виявлено розбіжності між поданими документами: в договорі дарування від 20.04.1994, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1166, де прізвище заявника зазначено як « [PERSON] », а в паспорті громадянина України та РНОКПП зазначено « [PERSON] ». При цьому, іншою стороною в договорі є рідна мати заявника, [PERSON] , прізвище якої у вищезазначеному договорі теж зазначено неправильно. В зв`язку з чим, заявник звернувся до суду ззаявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді [PERSON] . Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] від 07.05.2025 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження без виклику сторін. Розпорядженням керівника апарату суду № 299 від 16.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді [PERSON] у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А. Ухвалою судді\~Верхньодніпровського районного\~суду Дніпропетровської\~області Кожевник\~О.А.\~від 22.07.2025\~справу прийнято\~до свого\~провадження зі\~стадії розгляду\~справи по\~суті за\~правилами окремого\~провадження без виклику сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від заінтересованої особи Верхньодніпровської міської ради надійшла заява про відсутність заперечень проти задоволення заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст.315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995р. №5, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Судом встановлено, що в паспорті громадянина України прізвище заявника вказано як « [PERSON] », що підтверджується копією паспорта. Факт чого підтверджується також копією довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копії пенсійного посвідчення та копії посвідчення водія. Згідно з копією Договору дарування, № 2-ІІ66 від 20 квітня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] . Із копії паспорта громадянина України вбачається, що заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В Договорі довічного утримання від 19.04.2022, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. прізвище [PERSON] та заявника зазначено як « [PERSON] », що підтверджується копією відповідного договору. В свідоцтві про народження прізвище заявника зазначено як « [PERSON] », що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Вказане свідчить про належність Договору дарування від 20.04.1994р., посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1166, саме заявнику, а зазначення прізвища « [PERSON] » замість « [PERSON] » є опискою, якої допустився орган при складанні договору. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт належності заявнику Договору дарування, як правовстановлюючого документу, має для нього юридичне значення, оскільки є підставою для володіння, користування та розпорядження майном. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору між заявником та заінтересованою особою не має, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України права заявника вільно розпоряджатися своєю власністю, перешкодою чому є неправильне зазначення прізвище в правовстановлюючому документі, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України у справах окремого провадження, при ухваленні судового рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved