Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 13 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1897. Крім того, просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Луцька Волинської області, з матір`ю [PERSON] . Вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 13 листопада 2015 року \~ \~ \~ \~. Подружжя має неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. З метою збереження психоемоційного стану, як свого та, перш за все, доньки, позивач з донькою переїхала проживати до своїх батьків. Позивач вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам доньки. Щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , зазначає наступне. Після припинення шлюбних стосунків малолітня дитина, за мовчазною згодою відповідача, проживає з матір`ю [PERSON] , яка здійснює її виховання, догляд та матеріальне утримання. Мати з донькою на даний час тимчасово проживають у батьків позивача, та планують орендувати житло. З серпня 2023 року малолітня [PERSON] відвідує фінський садок «Тік Так». З психолого-педагогічної характеристики вбачається, що мама [PERSON] бере активну участь у заходах, контактує з вихователями та адміністрацією садка. Приводить і забирає з закладу лише мама. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2025 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 27). 15 липня 2025 року позивачем виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки заяви (а.с. 29-31). Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15\~липня 2025\~року відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного\~провадження(а.с.32). В підготовче засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.47). Відповідач в підготовче засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Окрім цього, в поданій до суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, та не заперечує, щодо розірвання шлюбу з позивачем і проживання їх неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] (а.с.50). Представник відповідача - Виконавчого комітету Луцької міської ради в підготовче засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначила, що [PERSON] повідомив Виконавчий комітет Луцької міської ради, що спір у сторін відсутній, позов він визнає, не заперечує, щодо проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с.48-49). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, згідно з приписами ч. 3 статті 200 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем заявленого позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 13 листопада 2015 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1897 (а.с.5). За час перебування в зареєстрованому шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.07.2021 року (а.с.5 зворот). З матеріалів справи вбачається, що на даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач з донькою проживає у своїх батьків, шлюб існує формально. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин, з огляду на те, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо, спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім`я існує формально, тому суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про проживання дитини разом з матір`ю. У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року №200/952/18 викладена правова позиція, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. В даному випадку, спір між сторонами стосовно визначення місця проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , відсутній, а тому її слід залишити проживати разом з матір`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1937,92 гривень (а.с. 31). При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1937,92 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved