Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство\~«Акцент-Банк» звернувся в Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.07.2024 відповідач, будучи клієнтом банку, як позичальник уклала з банком кредитний договір №\~ABH0CT155101721546665895 щодо надання кредиту у розмірі 22000\~грн. 00\~коп., строком на 36\~місяців, тобто до 20.07.2027, зі сплатою процентів у розмірі 85.00\~щорічно та комісії в розмірі 0.00\~грн. (кредитний договір складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту). Позивач вказує, що банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит, відповідно до умов кредитного договору. Згідно з п.п.\~3-5 кредитного договору, ліміт цього договору 22000\~грн. 00\~коп. на поповнення обігових коштів. Станом на 05.08.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 27289\~грн. 67\~коп. з яких: 20506\~грн. 57\~коп.\~- загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 6497\~грн. 22\~коп.\~- загальний залишок заборгованості за процентами, 285\~грн. 88\~коп.\~- загальний залишок заборгованості за пенею. Позивач також вказує, що він неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та телефонних дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання. Між тим, на теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав AT\~«А-Банк». На підставі викладеного вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101721546665895 у розмірі \~27\~289\~грн. 67\~коп., стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2\~422\~грн.\~40\~коп. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддею встановлено, що заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.08.2025 позовну заяву АТ\~«Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху. На виконання вказаної вище ухвали суду16.08.2025 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків з додатками, яку прийнято судом. Ухвалою суду від 20.08.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. У судове засідання представник позивача АТ «Акцент-Банк» за довіреністю Шкапенко\~О.В. не з`явився, хоча судом повідомлявся про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. У п.п.\~4, 5 прохальної частини позовної заяви зазначено, про можливість розгляду справи за відсутності представника АТ\~«Акцент-Банк», у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Крім того, разом з позовною заявою представник позивача АТ\~«Акцент-Банк» за довіреністю Шкапенко\~О.В. подав письмове клопотання від 05.08.2025 про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Не заперечував стосовно ухвалення судом заочного рішення за наявності обставин, передбачених ч.\~1 ст.\~280 ЦПК України. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п.\~3 ч.\~8 ст.\~128, ст.\~ст. 223, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, яка повідомлялася у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, а представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , будучи клієнтом банку, уклала 21.07.2024 з АТ\~«Акцент-Банк» кредитний договір №\~ABH0CT155101721546665895 про надання кредиту в розмірі 22000\~грн. 00\~коп., строком на 36\~місяців, зі сплатою процентів у розмірі 85.00\~% щорічно та комісії в розмірі 0.00\~грн. Пунктом 12 Заяви визначено, що у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1\~грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15\~(п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. Згідно з умовами укладеного договору, він складається із Заяви клієнта, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ\~«А-Банк» при наданні банківських послуг, Таблиці обчислення вартості кредиту, Паспорту споживчого кредиту, з чим і погодилася позичальник [PERSON] при підписанні Заяви клієнта №\~ABH0CT155101721546665895 від 21.07.2024. У своїй заяві про надання кредиту [PERSON] підтвердила та погодилась, що до укладання цієї угоди вона ознайомилася з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ\~«А-БАНК», які розміщені за посиланням: www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлена з інформацією, яка розміщується на веб-сайті та доступна за посиланням: www.a bank.com.ua, в повному об`ємі, відповідно до ч.\~2 ст.\~7 Закону України\~«Про фінансові послуги та фінансові компанії». Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивач свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно з умовами кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору, ліміт цього договору\~ 22000\~грн. 00\~коп. Як вбачається з даних меморіального ордеру №\~TR.38000157.29375.65455 від 21.07.2024, грошові кошти у розмірі 22000\~грн. 00\~коп., банківською установою були перераховані отримувачу [PERSON] на підставі вказаного вище договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №\~2-1383/2010 (провадження №\~14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Варто зазначити, що відповідач не повністю сплачувала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, який, зокрема, безпосередньо досліджено у судовому засіданні. При цьому, на думку суду, відсутні підстави вважати надані позивачем: виписку по кредиту та розрахунок заборгованості, а також відомості про відкриття рахунку, про встановлені ліміти, перераховані кошти\~- неналежними доказами, оскільки сама відповідач не скористалася правом спростувати належними та допустимими доказами доводи позивача, як і не надала свій розрахунок, або інформацію з банківської установи щодо наявності чи відсутності заборгованості. Слід зазначити, що Заява клієнта, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ\~«А-Банк» при наданні банківських послуг, Таблиця обчислення вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту містять всі умови, з якими відповідач погодилася і, які дають підстави вважати, що між сторонами мали місце кредитні правовідносини. Всупереч умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала. Після отримання кредиту відповідач порушила умови повернення грошових коштів, оскільки не здійснювала платежів, передбачених договором для погашення її договірних зобов`язань з оплати кредиту. Так, через невиконання відповідачем умов договору щодо обов`язку повернути кошти у строк, як вказує позивач, виникла заборгованість, станом на 05.08.2025, в розмірі 27289\~грн. 67\~коп., яка складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 20506\~грн. 57\~коп., загального залишку заборгованості за процентами в розмірі 6497\~грн. 22\~коп. та загального залишку заборгованості за пенею в розмірі\~285\~грн. 88\~коп. Свої заперечення проти викладених позивачем обставин та докази у спростування доводів позивача, відповідачем до суду не надано. На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ\~«А-БАНК». Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та положеннями укладеного між сторонами кредитного договору. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.\~80 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.\~52 Цивільного Кодексу України. За змістом 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Крім того, положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 30.05.2018 у справі №\~191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка\~за кредитом\~може бути\~фіксованою або\~змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст.\~1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч. ч.\~1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи кредитний договір №\~ABH0CT155101721546665895 від 21.07.2024 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.\~1 ст.\~549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст.\~549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.\~551 ЦК України). Згідно із\~ч.\~3\~ст.\~549\~ЦК України,\~пенею є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~несвоєчасно виконаного\~грошового зобов`язання\~за кожен\~день прострочення\~виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. До того ж, Законом України №\~3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. Так відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України\~"Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 1\~березня 2020\~року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені\~частиною четвертою статті\~1056-1 Цивільного\~кодексу України,\~у разі\~невиконання зобов`язань\~за договором\~про споживчий\~кредит у\~період,\~зазначений у\~цьому пункті.\~Дія положень\~цього пункту\~поширюється,\~у тому\~числі,\~на кредити,\~визначені\~частиною другою\~статті\~3\~цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. На підставі таких змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Судом встановлено, що кредитний договір №\~ABH0CT155101721546665895 від 21.07.2024 з відповідачем був укладений після набрання чинності змін до Закону України\~"Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення пені є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон України\~"Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми Закону України\~"Про споживче кредитування". За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як уже зазначалось вище, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №\~ABH0CT155101721546665895 від 21.07.2024 становить\~ 27289\~грн. 67\~коп., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)\~ 20506\~грн. 57\~коп., загальний залишок заборгованості за процентами\~ 6497\~грн. 22\~коп., загальний залишок заборгованості за пенею\~ 285\~грн. 88\~коп. Вказаний розрахунок є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору та випискою по рахунку. Тому, суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. При цьому, відповідачем не спростовано ні розмір заборгованості, ні порядок нарахування певних платежів. Так, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 22000\~грн. 00\~коп. надавалися і отримані відповідачем [PERSON] 21.07.2024 зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, визначених умовами договору. При укладенні договору позичальник була ознайомлена з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, [PERSON] усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Установивши, що кредитний договір №\~ABH0CT155101721546665895 від 21.07.2024 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору №\~ABH0CT155101721546665895 від 21.07.2024 АТ\~«А-БАНК», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні остання не висловила. Також відповідач не відмовилася від укладення договору у спосіб та порядку, які передбачені законодавством. Крім того, і на час розгляду цієї справи відповідач не скористалася правом подати відзив на позов, не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту повного повернення нею заборгованості за кредитним договором №\~ABH0CT155101721546665895 від 21.07.2024, а також не навела своїх розрахунків заборгованості щодо спростування розміру заборгованості, визначеного позивачем. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №\~ABH0CT155101721546665895 від 21.07.2024 у розмірі 27289\~грн. 67\~коп. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422\~грн. 00\~коп., з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №\~6005315500848 від 05.08.2025. Таким чином, оскільки, позовні вимоги АТ\~«А-БАНК» задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі\~ 2422\~грн. 00\~коп. На підставі викладеного та,

Outcome: approved