Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та припинення права власності. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла [PERSON] . За свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10.02.1993 року її спадщину - житловий будинок у [ADDRESS] прийняла дочка [PERSON] . Належність будинку [PERSON] підтверджувалась свідоцтвом про право особистої власності, виданим виконкомом Снітківської сільської ради 06.12.1991 та зареєстрованим у БТІ 23.12.1991; право [PERSON] на будинок [ADDRESS] Могилів-Подільське БТІ зареєструвало 20.07.1993. Водночас, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, - за [PERSON] зареєстровано право власності на іншу адресу житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , не [ADDRESS] . Підставою виникнення цього права зазначено свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 04.10.2005, видане Снітківською сільською радою після смерті [PERSON] , що свідчить про помилковий запис. Дані погосподарських книг підтверджують, що у 1991-1995 роках по [ADDRESS] головою домогосподарства була [PERSON] , а з 2001 року [PERSON] , яка після смерті [PERSON] прийняла спадщину на будинок [ADDRESS] (свідоцтво від 16.09.2002), за нею зареєстровано право власності на цей будинок і земельну ділянку за цією адресою. Таким чином, існує подвійність реєстрації: у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за однією й тією ж адресою [ADDRESS] наявні записи і за [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності від 04.10.2005, виданого після її смерті), і за [PERSON] ; натомість належним об`єктом спадщини [PERSON] є будинок [ADDRESS] , право на який прийняла й оформила [PERSON] . Оскільки в позасудовому порядку виправити помилку не можливо позивач звернулася до суду з даним позовом і просить скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , яке було видано Снітківською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області 04.10.2005 року і припинити право власності [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05.08.2025 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано від КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» реєстраційні справи на житлові будинки, розташовані за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] . Позивач в підготовче засідання не з`явився, 24.09.2025 року його представник адвокат Солоненко Б.М. подав заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення судом рішення по суті в підготовчому засіданні (а.с.77-78). Відповідач копію ухвали від 05.08.2025 та доданих до неї матеріалів отримав 11.08.2025, однак відзиву до суду не направив. Його представник в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» 23.09.2025 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 75-76). Третя особа [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, про час, дату та місце цього засідання повідомлялася своєчасно та належним чином. 12.09.2025 подала письмову заяву в якій не заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами під [ADDRESS] дійсно було зареєстровано за її бабкою [PERSON] , спадкоємицею якої являється вона. Вказаний будинок не належить [PERSON] , і не належав її матері [PERSON] (а.с.73). Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно з частиною 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорення саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмови в їх задоволенні. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.18). За життя їй на праві власності належало будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності від 06 грудня 1991 року, зареєстрованим у БТІ 23 грудня 1991 року за № [NUMBER] (а.с.79.) Після її смерті спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями, прийняла її дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10.02.1993 року. Право власності [PERSON] на зазначений об`єкт було зареєстровано Могилів-Подільським бюро технічної інвентаризації 20.07.1993 році (а.с.21-22, 28). Водночас, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, за [PERSON] 07.11.2005 року зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за іншою адресою [ADDRESS] з присвоєнням об`єкту нерухомості реєстраційного номера 12690536 (а.с.29). Підставою виникнення права власності вказано - свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 04.10.2005 року, виданого Снітківською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради від 16.06.1988 року №108 «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району» (а.с.35). Тобто, на підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серії [NUMBER] ) від 04.10.2005 року Комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» - 07.11.2005 року, повторно за [PERSON] проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, однак уже по [ADDRESS] , з присвоєнням об`єкту нерухомості реєстраційного номера 12690536. На момент видачі зазначеного свідоцтва [PERSON] вже померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно ч.1 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті, і така особа не може набувати чи реалізовувати цивільні права. Отже,\~свідоцтво про\~право власності\~від 04.09.2005\~року та\~відповідно повторна державна реєстрація права власності є такими, що проведені з порушенням вимог законодавства і не можуть породжувати юридичних наслідків. Окрім того, із виписок із погосподарських книг №7 на 1991-1995 роки та №3 на 2001-2005 роки по [ADDRESS] , а також із інвентаризаційної справи №75 на будинковолодіння [ADDRESS] , установлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , після смерті якої спадщину на цей об`єкт прийняла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 16.09.2002 року (а.с.40). Рішенням № 328 29 сесії 7 скликання Снітківської сільської ради від 22 травня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером 5522887100:01:003:0071 за рахунок земель житлової та громадської забудови за адресою [ADDRESS] (а.с.42) Вказане стверджується й інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на речові права та земельну ділянку (а.с.43). 19.09.2002 року за [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] у встановленому порядку (а.с.41). [INFO] [PERSON] померла (а.с.54). На випадок своєї смерті вона склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області 24 вересня 2008 року за яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті і на яке за законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с.53). Таким чином із оцінених доказів, судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] належало [PERSON] та її спідкоємцям, які прийняли вказану спадщину (а.с.40). Отже, належним об`єктом спадщини [PERSON] є житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який відповідно до чинного на час реєстрації законодавства було належно зареєстровано за її спадкоємицею [PERSON] (а.с.21-22). Запис же про право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] є помилковим, здійсненим після смерті власниці та з порушенням порядку державної реєстрації. Так, проведення державної реєстрації права за однією з осіб на майно виключає можливість проведення державної реєстрації права на нього за іншою особою та є підставою для відмови такій особі у реєстрації такого права. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються положеннями\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~в редакції, чинній на момент проведення державним реєстратором реєстраційних дій. Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень про проведення державної реєстрації) встановлює, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб. Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об`єкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації (ст. 8 Закону). Частиною ч. 1\~ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме; майно та їх обтяжень»\~ визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації. Положеннями п. 3 ч. 3\~ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державний реєстратор, здійснюючи державну реєстрацію права власності за [PERSON] зобов`язаний був здійснити запит до органів БТІ, які відповідно до законодавства проводили оформлення та реєстрацію прав, з метою отримання інформації, необхідної для здійснення такої реєстрації. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині першій\~статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Оскільки житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] ніколи не належав [PERSON] , а свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно серії [NUMBER] було видане Снітківською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області через 14 років після її смерті та після того, як право власності вже належало її спадкоємиці, суд дійшов висновку, що вказана реєстрація права власності була проведена помилково, без дослідження та перевірки документів, що посвідчують право власності на майно. У частині другій\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, встановлювалося, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно абзацу другого частини третьої\~статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього\~Закону\~та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої\~статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) слід розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) виснувала, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є правомірним та ефективним способом захисту, оскільки державний реєстратор одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно проводить державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. З цих підстав, вимога про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно з одночасним припиненням права власності на вищезазначене майно є законною та обґрунтованою, а тому у суду є достатні правові підстави для її задоволення. Крім того, державна реєстрація права власності за померлою особою на підставі свідоцтва від 04.10.2005 року створила перешкоди для позивачки [PERSON] , спадкоємиці та фактичної власниці, у реалізації та державній реєстрації її прав. Таке втручання є непропорційним і суперечить гарантіям мирного володіння майном, визначеним у ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп (а.с.13). Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved