Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК (далі АТ «ПУМБ») та [PERSON] 13.01.2022 року було укладено кредитний договір №1002069614101 на суму 29 000,00 грн. Довготривалий строк відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим у неї станом на 09.04.2025 року виникла заборгованість за вищевказаним договором на суму 37 815,92 грн, яка складається з: 20 785,43-заборгованість за кредитом, 3,66 -заборгованість за процентами, 17 026,83 грн.-заборгованість за комісією. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 37 815,92 грн. Враховуючи викладене, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті. 09.09.2025 року було здійснено перехід до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, виклик відповідачки було здійснено шляхом розміщення оголошення. В судове засідання представник позивача не з`явилася, в позові вказала про розгляд справи за її відсутності. Заперечень проти ухвалення заочного рішення не надавала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.01.2022 року [PERSON] було підписано заяву №1002069614101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту в АТ «ПУМБ» після чого їй було видано кредит на суму 29 000,00 грн. шляхом переказу на банківський рахунок, що підтверджується платіжною інструкцією TR.55194730.41542.8810. У зв`язку з невиконанням умов договору у відповідачки станом на 09.04.2025 року виникла заборгованість за договором №1002069614101 у сумі 37 815,92 грн, яка складається з: 20 785,43-заборгованість за кредитом, 3,66 -заборгованість за процентами, 17 026,83 грн.-заборгованість за комісією, що підтверджується випискою та розрахунками заборгованості. Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору відповідачкою, позивачем було направлено письмову вимогу про повернення боргу, однак позичальник гроші на вимогу не сплатив. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунках заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов Договорів кредиту, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачкою коштів за договором кредиту та факт їх неповернення у відповідності до умов, вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, беручи до уваги відсутність заперечень відповідачки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за кредитом та процентами. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 17 026,83 гривень суд зазначає на таке. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом /стаття 215 ЦК України/. За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції /пункти 17, 23 статті 1/. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав, суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19.08.2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки суми комісії. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, та відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 331,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial