Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Щодо кредитного договору № 42263-03/2024 зазначає таке. В обґрунтування позову зазначає, що 25.03.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 42263-03/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 25.07.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 21550 грн, з яких: 6800,00 заборгованості з основного боргу, 14750 грн заборгованості за відсотками. Заборгованість за цим договором позики відповідач не погасив, внаслідок чого позивач, посилаючись на приписи ст. 512,514, 1082 ЦК України, звернувся до суду. Щодо кредитного договору № 28255-04/2024 зазначає таке. 16 квітня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 28255-04/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 20.08.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 22000,00 грн, з яких: 5500,00 заборгованості з основного боргу, 16500 грн заборгованості за відсотками. Заборгованість за цими договорами відповідач не погасив, внаслідок чого позивач, посилаючись на приписи ст. 512,514, 1082 ЦК України, звернувся до суду. Позивач просить суд розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судовдому засіданні позов визнала частково. Визнала, що вона укладала кредитний договір від 25.03.2024, однак не згодна із розрахунком відсотків за користування кредитними коштами. Позовні вимоги у частині стягненнязаборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2024 відповідачка не визнала повністю, та пояснила, що вона дійсно отримувала на свою картку кошти у сумі 5500 грн, але кредитного договору не підписувала. Вподальшому ці кошти без її відома були списані із картки банку. У зв`язку із цими шахрайськими діями вона зверталася до поліції та банку, але позитивного результату не має. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Щодо кредитного договору № 42263-03/2024. 25.03.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 42263-03/2024, за умовами якого товариство надає позичальнику кредит у розмірі 6800,00 грн . Договором передбачено, що кредит надається строком на 120 днів (п. 1.2). Дата надання кредиту 25.03.2024, дата повернення 22.07.2024 (п. 1.2 договору). Процентна ставка становить: 2,5 % на добу (п. 1.4.1). Додатком 1 до договору сторони узгодили графік погашення заборгованості. Договір укладено дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції. Договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. 20.08.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 21550 грн, з яких: 6800,00 заборгованості з основного боргу, 14750 грн заборгованості за відсотками. Щодо кредитного договору № 28255-04/2024. 16 квітня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 28255-04/2024, за умовами якого товариство надає позичальнику позику у розмірі 5500,00 грн . Договором передбачено, що кредит надається строком на 120 днів (п. 1.2). Дата надання кредиту 16.04.2024, дата повернення 13.08.2024 (п. 1.2 договору). Процентна ставка становить: 2,5 % на добу (п. 1.4.1). Додатком 1 до договору сторони узгодили графік погашення заборгованості. Договір укладено дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції. Договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. 20.06.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 19260,00 грн, з яких: 5500,00 заборгованості з основного боргу, 16500,00 грн заборгованості за відсотками. Доказів погашення кредитної заборгованості по всим договорам матеріали справи не містять. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаними договорами, то суд зазначає таке. Щодо кредитного договору № 42263-03/2024. Враховуючи те, що вказаний договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 6800,00 грн. підлягає задоволенню. Судом перевірено правильність нарахування відсотків, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, та відповідності умов договору. Перевіривши правильність нарахування відсотків за цей строк суд дійшов висновку, що вказані розрахунки зроблені правильно, з урахуванням, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, відповідно до якої нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором нараховувалися позивачем у межах строку дії договору. Отже із відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 21550 грн, з яких: 6800,00 заборгованості з основного боргу, 14750 грн заборгованості за відсотками. Щодо кредитного договору № 28255-04/2024. Враховуючи те, що вказаний договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що ним не підписувався вказаний кредитний договір, оскільки це твердження спростовується матеріалами справи. Судом встановлено, що кредитний договір був укладений в електронній формі та підписаний з використанням одноразового ідентифікатора відповідачем. \~ \~ \~ \~Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~- дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію"). За встановленими у цій справі обставинами кредитні договора між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому\~відповідач\~через особистий кабінет на вебсайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого кредитодавці, (за обома договорами), надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі...". Факт укладення договору підтверджується сукупністю доказів по даній справі: самим договором, який містять одноразовий ідентифікатор у гафах «Підпис позичальника»; довідка про ідентифікацію відповідача,; довідки про факт зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, та саме пояснення відповідача про те, що кредитні кошти вона-таки отримувала. За таких обставин, заперечення відповідача у тій частині, що він не укладав кредитних договорів та не отримував кредитних коштів, суд до уваги не приймає. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 5500,00 грн. підлягає задоволенню. Судом перевірено правильність нарахування відсотків, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, та встановлено, що їх розрахунок позивачем зроблено вірно. Перевіривши правильність нарахування відсотків за цей строк суд дійшов висновку, що вказані розрахунки зроблені правильно, з урахуванням, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, відповідно до якої нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором нараховувалися позивачем у межах строку дії договору. Із відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 22000,00 грн, з яких: 5500,00 заборгованості з основного боргу, 16500,00 грн заборгованості відсотками. Отже, позов слід задовольнити повністю, стягнути із відповідача заборгованість за кредитними договорами у сумі 43550,00 грн., з яких: по кредитному договору 42263-03/2024 21550 грн, з яких: 6800,00 заборгованості з основного боргу, 14750 грн заборгованості за відсотками.; кредитному договору 28255-04/2024 19260,00 грн, з яких: 5500,00 заборгованості з основного боргу, 16500,00 грн заборгованості за відсотками. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 3028 грн.

Outcome: approved