Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

[PERSON] 04 лютого 2025 року звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що син [PERSON] постійно проживає з позивачем, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, оздоровленням, не спілкується з сином, жодного разу не зустрічався з ним. Аліменти за рішенням суду не сплачує. Дитина знаходяться на повному утриманні позивача та її чоловіка з яким перебуває у шлюбі з 2017 року. Шлюб між сторонами розірваний 12 липня 2011 року. Суд ухвалою від 17 лютого 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, конверт із судовою повісткою, надіслана відповідачу за адресою реєстрації повернувся із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Зобов`язав орган опіки та піклування виконавчого комітету Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина. Суд 01 травня 2025 року відклав підготовче засідання на 07 липня 2025 року. За заявою представника позивача, адвоката Литвиненко Л. А. розгляд справи відкладено на 02 вересня 2025 року. Представник Служби у справах дітей Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без участі представника, позов підтримує. Суд ухвалою від 02 вересня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 25 вересня 2025 року. Представник позивача, адвокат Литвиненко Л.А. 02 вересня 2025 року надіслала заяву про проведення судового засідання без участі представника та позивача, позовні вимоги підтримують та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на веб-порталі судової влади України, причини неявки не повідомив, клопотань та заперечень суду не надав. Представник Служби у справах дітей Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явилася, 25 вересня 205 року подала клопотання про розгляд справи без участі представника, позов підтримує. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов до таких висновків. У сторін [INFO] народився син - [PERSON] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області 27 березня 2009 року, актовий запис № 55). Батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] Бородянський районний суд Київської області рішенням від 12 липня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвав. Також Бородянський районний суд Київської області рішенням від 02 серпня 2011 року з [PERSON] стягнув на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] . Після розлучення, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, не спілкується з ним, не цікавиться та не приймає участі у його житті, що призвело до повної втрати зав`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька. Згідно з повідомленням Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області № 32016 від 28 листопада 2014 року, перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 28 листопада 2024 року виконавчий документ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] до відділу не надходив. Однак, у відділі відкриті виконавчі документи боржником за якими є [PERSON] . Позивач з 27 квітня 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , видане Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27 квітня 2017 року, актовий запис № 50) Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». Відповідно до Акта встановлення фактичного місця проживання, складеного депутатом Бородянської селищної ради у присутності свідків від 04 грудня 2024 року № 410, встановлено, що діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] мешкають за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та [PERSON] та перебувають на їхньому утриманні. Також місце проживання [PERSON] та [PERSON] за зазначеною адресою підтверджено копією Витягу з реєстру Бородянської територіальної громади № 2024/015221141 від 23 грудня 2024 року та Витягу з реєстру Бородянської територіальної громади № 2024/014627788 від 04 грудня 2024 року. Відповідач раніше судимий та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (вирок Макарівського районного суду Київської області від 22 червня 2022 року, постанова Бородянського районного суду Київської області від 27 червня 2017 року та постанова Бородянського районного суду Київської області від 13 липня 2017 року). Згідно із висновком Служби у справах дітей Бородянської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бородянської селищної ради від 10 квітня 2025 року № 432 служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зокрема, у висновку зазначено, що [PERSON] протягом дванадцяти років не цікавиться своїм сином. Батько не виявляє жодного бажання займатися його вихованням та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. З урахуванням наведеного та інтересів неповнолітньої дитини, суд визнає, що факт свідомого ухилення батька [PERSON] від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , доведено. Частиною другою статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З огляду на викладене, приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , без поважних причин залишивши його без уваги та піклування, свідомо нехтує батьківськими обов`язками, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що необхідно задовольнити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved