Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Рух справи 19.03.2025р. заявник звернувся до суду із заявою, підписаною представником - адвокатом Кузьменко В.В. (діє згідно ордеру від 16.03.2025р.), в якій просить: - оголосити його, [PERSON] , [INFO] , громадянина України, усиновлювачем малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; - внести зміни до актового запису №2635, що вчинений 20 грудня 2018 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про народження [PERSON] , [INFO] , місце народження м.Дніпро наступні зміни: в графі «прізвище» замість « [PERSON] » записати « [INFO] », ім`я дитини залишити без змін, по батькові дитини « [PERSON] » змінити на « [INFO] », дату народження залишити без змін, місце народження дитини залишити без змін; в графі «Батько» записати: « Батько » прізвище « [PERSON] », ім`я - « [PERSON] », по батькові - « [PERSON] », громадянство «Громадянин України»; - внести зміни до актового запису №1666, що вчинений 31 жовтня 2012 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про народження [PERSON] , [INFO] , місце народження м.Дніпропетровськ наступні зміни: в графі «прізвище» замість « [PERSON] » записати « [INFO] », ім`я дитини залишити без змін, по батькові дитини « [PERSON] » змінити на « [INFO] », дату народження залишити без змін, місце народження дитини залишити без змін; в графі «Батько» записати: « Батько » прізвище « [INFO] », ім`я - « [PERSON] », по батькові - « [PERSON] », громадянство «Громадянин України» Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025р. для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О., протоколом попереднього відбору присяжних від 19.03.2025р. відібрано присяжних. Ухвалою від 24.03.2025р. прийнято заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за заявою [PERSON] про усиновлення дітей, заінтересовані особи - [PERSON] , Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради . Обґрунтування заяви Заявник вказує, що з лютого 2022р. почав співмешкати із заінтересованою особою у справі [PERSON] , в якої від попереднього шлюбу є малолітні дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . З 08.11.2022р. заявник перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] , є учасником бойових дій. Батько дітей, [PERSON] , [INFO] , заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська №205/143/24 від 08.08.2024р. позбавлений на них батьківських прав. 20.09.2024р. заявник уклав із [PERSON] шлюб. Відповідно до акту обстеження умов проживання відділу захисту прав дітей Управління Служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 14.01.2025 року, сім`я проживає у 3-х кімнатній квартирі загальною площею 77,5кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., яка належить [PERSON] . Між заявником та неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] склалися дуже добрі та теплі стосунки, вони відносяться до нього як до батька та називають його татом, а він також дуже любить їх, турбується про них та створює всі належні умови для їх утримання, розвитку та бере активну участь у їх вихованні. [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду на всиновлення заявником її дітей. Донька [PERSON] - малолітня [PERSON] , особисто написала заяву у присутності начальника відділу захисту прав дітей Управління Служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, в якому підтвердила своє бажання бути усиновленою заявником. Зі станом здоров`я дітей заявник обізнаний. Він має стабільний дохід, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятих і непогашених судимостей не має. В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав, доповнив, що є ФОП, зараз призваний за мобілізацією, перебуває у складі штабу однієї з бригад на Харківському напрямку, переважно перебуває при штабі. В місті Дніпрі за час служби був приблизно 2,5 місяці, цей час присвячував родині. З дітьми має хороші стосунки, цікавиться звичками та смаками дітей, вказує, що [PERSON] любить картоплю фрі, слухає музику ( Хамай ), [PERSON] займається плаванням та карате. Також в заявника є малолітні дочка [PERSON] від іншого шлюбу, стосунки з нею він підтримує, добровільно надає кошти на її утримання. Позиція заінтересованих осіб [PERSON] , дружина заявника, заяву підтримала, просить задовольнити. Пояснила, що вони сумісно проживають з лютого 2022р., в її квартирі, разом із її дітьми. Вони придивлялися один до одного, у вересні 2024р. вирішили укласти шлюб. З її дітьми в заявника гарні стосунки, вона не заперечує, щоб він їх всиновив. Біологічний батько дітей ними не цікавився, аліменти на утримання не сплачував. Їй відомо, що в заявника є неповнолітня дитина від першого шлюбу, вказує, що він гарний батько, утримає цю дитину, піклується про неї, аліменти сплачує добровільно. Представник Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради заяву підтримала, просить задовольнити. Вказує, що адміністрацією 21.01.2025р. надано висновок про доцільність усиновлення [PERSON] , [INFO] дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та відповідність усиновлення інтересам дітей. Фактичні обставини справи, встановлені судом [INFO] народилася [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , батьками яких є [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] (а.с.45,46). Рішенням від 16.09.2016р. Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між батьками дітей розірваний (https://reyestr.court.gov.ua/Review/62426369). 26.07.2023р. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.44). Заявник [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.47). Матір дівчинки, [PERSON] , нотаріально завіреною 05.03.2025р. заявою підтвердила отримання з 01.01.2021р. на утримання Ксенії в сумі 20 000грн щомісяця, і не має претензій матеріального характеру (а.с.30). Заявник [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] з 08.11.2022 року (а.с.11). Заочним рішенням від 08.08.2024р. Ленінського районного суду м.Дніпропетровська позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені, позбавлено [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.38-42). Рішення набрало законної сили 10.09.2024р. 20.09.2024р. матір малолітніх [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , та заявник [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб (а.с.48). 18.12.2024р. заінтересована особа [PERSON] надала нотаріально завірену згоду всиновлення заявником її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). 14.01.2025р. малолітня [PERSON] в присутності начальника відділу захисту права дітей [PERSON] написала заяву, що «дуже хочу, щоб [PERSON] був моїм татом. Він завжди допомагає мені, купляє мені те, що я прошу. Також він грає з нами. Тож я би дуже хотіла щоб він був моїм татом» (а.с.28). Відповідно до акту обстеження умов проживання відділу захисту прав дітей Управління Служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 14.01.2025р., сім`я проживає у 3-х кімнатній квартирі загальною площею 77,5кв.м., житловою площею 56,9 кв.м., яка належить [PERSON] з 06.10.2023 року (а.с.13,24). 21.01.2025р. Адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради надано висновок про доцільність усиновлення [PERSON] , [INFO] дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та відповідність усиновлення інтересам дітей (а.с.15-17). Свідок [PERSON] пояснила, що із заінтересованою особою [PERSON] познайомилася у 2014р. З 2016р. свідок та [PERSON] товаришують. Син [PERSON] народився у [PERSON] [INFO] , а коли йому виповнився 1 рік, то [PERSON] переїхала та вони жили в одному під`їзді зі свідком, зустрічалися дуже часто. На прохання [PERSON] свідок доглядала за [PERSON] . У 2019р. [PERSON] розлучилася, в 2020р. повідомила свідка, що має хлопця. В листопаді 2021р. [PERSON] переїхала в будинок [ADDRESS] , але сина [PERSON] привозила доглядати свідку. Після початку широкомасштабного вторгнення рф свідок два місяці поспіль (з 27.02.2022р. по квітень 2022р) жила у квартирі [PERSON] , бо боялася бути сама. Заявника свідок знає, він у той час проживав з [PERSON] у цій же квартирі. Свідку зі слів заявника відомо, що в нього є донька [PERSON] , відносини з нею в нього нормальні. По відношенню до дітей [PERSON] заявник спокійний, уважний та терплячий. У вересні 2024 року буде рік як [PERSON] і заявник [PERSON] одружилися, при цьому більше половини цього часу заявник був удома. Свідок [PERSON] пояснила, що заінтересована особа [PERSON] її рідна дочка, заявник - зять, вони одружилися 11 або 12 вересня 2024р. Свідок живе у м. Кривий ріг, але із дочкою спілкується щодня телефоном, а у гості приїздить приблизно 1-2 рази на місяць, іноді частіше. Бачить, що її онуки, діти [PERSON] , радіють контакту із заявником. Щодо всиновлення та батьківства свідок із онуками не розмовляла, бо не лізе до них у душу. Молодший онук [PERSON] слова «батько» не знав, а зараз вживає його дуже часто. Старша онучка [PERSON] називає заявника [PERSON] . Дочка заявника від першого шлюбу приїздить до них. Просить дати заявнику та її дочці [PERSON] шанс. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3). Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 3 лютого 2009 року № 3-рп/2009 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною), згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року). Відповідно до статті 20 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення. 15 лютого 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)». Вказана Конвенція підписана 27.11.2008 та запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахуванням найвищих інтересів дитини. Відповідно до статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини відповідно до закону. Відповідно до статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Таким чином, суд звертає увагу на те, що основною і визначальною засадою усиновлення дитини є забезпечення її найвищих інтересів. Під інтересами дитини суд розуміє необхідність створення для неї сприятливих умов (як матеріального, так і морального характеру) для виховання і всебічного розвитку (у фізичному, психічному, духовному та іншому відношенні), максимально наближених, якщо це можливо, до обстановки, звичної для дитини. Згідно з частиною 1 статті 208 Сімейного кодексу України, усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років (частини 1-2 статті 211 Сімейного кодексу України). У статті 213 СК України наведений перелік осіб, які мають переважне перед іншими право на усиновлення дитини. Зокрема, пунктом 2, 3 частини 1 вказаної статті передбачено, що за наявності кількох осіб, які виявили бажання усиновити одну і ту ж дитину, переважне право на її усиновлення має громадянин України, зокрема, який є чоловіком матері, дружиною батька дитини, яка усиновлюється. Відповідно до приписів статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Отже, за змістом ст. 217 СК України у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода. При цьому необхідно враховувати, що до набрання рішенням суду про усиновлення законної сили кожен із батьків може відкликати свою згоду незалежно від мотивів. Статтею 218 СК України визначено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Усиновлення здійснюється на підставі рішення суду (частина перша статті 207 СК України) і вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення (стаття 225 СК України). Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Правові наслідки усиновлення визначені статтею 232 СК України. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до статті 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Отже, в контексті положень законодавства про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання, у звичайних побутових обставинах. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що вирішуючи заяву про усиновлення по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона є необхідною); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин першої - третьої статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.06.2022р. у справі № 759/9639/18 (провадження № 61-1599св22). Відповідно до положень статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Статтею 207 СК України визначено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Як зазначено у висновку Верховного суду, зробленому у постанові від 23.12.2020 року у справі № 712/11527/17, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи. Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. Згідно із статтею 20 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема усиновлення. Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно зі статтею 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року (далі - Конвенція про усиновлення дітей), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Виходячи із наведеного, розглядаючи заяву про всиновлення, суд повинен встановити чи відповідає усиновлення інтересам дитини і якими мотивами керуються усиновитель. При цьому суд зазначає, що права та інтереси дитини є завжди пріоритетними порівняно з правами та інтересами всиновлювача. На думку суду, мотиви всиновлення не повинні бути корисливими, переслідувати будь-які інші цілі ніж ті, що пов`язані із бажанням прихистити дитину, дати їй сім`ю, сімейний затишок, можливість отримати добре виховання, навчання та утримання від всиновлювача. Судом встановлено, що заявник, маючи малолітню дочку [PERSON] , стверджуючи, що співмешкає із [PERSON] з лютого 2022р., перебуваючи на військовій службі за призовом з 08.11.2022р., шлюб із [PERSON] уклав лише 20.09.2024р., через 10 днів після набрання 10.09.2024р. законної сили заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про позбавлення батьківських прав [PERSON] на двох малолітніх дітей [PERSON] . Після укладення шлюбу у вересні 2024р. заявник, продовжуючи перебувати на військовій службі, не пізніше січня 2025р. (тобто через 4 місяці перебування в шлюбі) ініціює питання всиновлення цих двох малолітніх дітей [PERSON] , а 05.03.2025р. [PERSON] , матір малолітньої дочки заявника [PERSON] , нотаріально завіреною заявою підтверджує отримання від заявника аліментів з 01.01.2021р. на утримання Ксенії в сумі 20 000грн щомісяця, вказавши, що не має претензій матеріального характеру. При цьому з відомостей про доходи заявника (а.с.54) випливає, що впродовж 2021р. заявник щомісяця отримував 6 000грн доходів, який недостатньо для сплати аліментів у сумі 20 000грн щомісяця. За положеннями ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять базову військову службу, звільняються із служби на підставах, зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Згідно із ч.12 цієї статті, під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставах, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Заявник в судовому засіданні не висловив бажання продовжувати військову службу. Не випливає це й із матеріалів справи. Вищевикладене у своїй сукупності викликає обґрунтовані сумніви щодо добросовісності усиновлення. Суд вважає, що такими діями заявник може намагатися створити для себе інші правові наслідки та умови, що пов`язані із усиновленням. Усиновлення повинно мати на меті створення умов для повноцінного розвитку і виховання дитини, забезпечення найкращих інтересів дитини, а не створення передумов для виникнення інших прав у заявника або звільнення від мобілізації заявника на період воєнного стану. Тобто, сам по собі інститут усиновлення не повинен бути формальним, не може бути підставою лише для реалізації інтересів заявника. Суд вважає, що передбачене законом право на звільнення з військової служби перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із обставинами всиновлення. Це певним чином характеризує всиновителя і ставить під сумнів безкорисливість мотивів всиновлення. Суд дійшов висновку про те, що фактично бажання усиновлення двох малолітніх дітей під час воєнного стану заявником, який є військовослужбовцем та який вже має малолітню дитину, може бути пов`язане із його бажанням отримати право на звільнення з військової служби, подальшу відстрочку від мобілізації на підставі п. 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також з отриманням можливості виїхати за межі України. Такі обставини в свою чергу свідчать про те, що в даному конкретному випадку інтереси заявника превалюють над інтересами двох малолітніх дітей, а інтереси дітей є другорядними; суду не наведено переконливих мотивів, що спонукає заявника на усиновлення дітей, лише узагальнено вказано про наявність між ним та дітьми теплих взаємин, бажання проживати разом як родина на законодавчому рівні. При цьому, як зазначалась вище та не заперечується заявником та заінтересованою особою [PERSON] , вони і так з лютого 2022 року проживають як родина. Суду подані лише ті документи, які вимагає закон (стосовно стану здоров`я заявника та дітей, відсутність судимостей, нотаріально завірена згода матері та інш). Судом не встановлено, що під час сумісного проживання між заявником та дітьми виникли настільки близькі духовні зв`язки, що свідчать про наявність між ними взаємин як між батьком та дочкою і сином. Сам заявник пояснив, що на службі в іншій області перебуває на рік приблизно 10 місяців з 12. Свідки по справі пояснили, що заявник до дітей своєї дружини ставиться відповідально, приділяє їм увагу. Але з огляду на невеликий проміжок часу, який минув після укладення шлюбу (півроку на момент подання до суду заяви про всиновлення) суд не може дійти беззаперечного висновку, що між заявником та малолітніми [PERSON] та [PERSON] склалися настільки близькі відносини, які притаманні загальноприйнятим в суспільстві відносинам між батьком та дітьми. Письмова згода [PERSON] на її всиновлення заявником не спростовує наведених вище висновків суду про недоведеність відповідності усиновлення дівчинки її інтересам. Згідно з частинами 1,2 статті 10 Європейської конвенції про усиновлення дітей від 27.11.2008 (ратифікованої Україною 15.02.2011), компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише після належного попереднього встановлення обставин стосовно усиновлювача, дитини та її сім`ї. Під час такого встановлення обставин і після цього дані можуть збиратися, оброблятися й розповсюджуватися лише відповідно до правил, які стосуються професійної конфіденційності й захисту персональних даних. Установлення обставин в належному обсязі в кожній справі стосується настільки, наскільки це є можливим, та inter alia, таких питань: a) особистості, стану здоров`я та соціального середовища усиновлювача, подробиць про його домівку та умови проживання, його здатності виховувати дитину; b) причин, з яких усиновлювач бажає усиновити дитину; c) причини, через які інший з подружжя або зареєстрованих партнерів не приєднується до заяви, коли лише один з подружжя або зареєстрованих партнерів звертається із заявою про усиновлення; d) взаємної сумісності дитини й усиновлювача, а також тривалості часу, протягом якого дитина перебувала під його опікою; e) особистості, стану здоров`я й соціального середовища дитини, а також з урахуванням встановлених законом обмежень її сімейного походження та її цивільного стану; f) етнічного, релігійного та культурного походження усиновлювача й дитини. Положення цієї статті не впливають на повноваження чи обов`язок компетентного органу отримувати будь-яку інформацію або докази, незалежно від того, чи охоплюються вони обсягом такого встановлення обставин, і які він розглядає як такі, що можуть бути використані (ч.4 ст.10 Європейської конвенції про усиновлення дітей). Компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини (ч.1 ст.4 Європейської конвенції про усиновлення дітей) . Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність усиновлення малолітніх дітей заявником, за його недостатню об`єктивність та обґрунтованість. Особистість заявника як кандидата в усиновителі була досліджена поверхнево із зазначенням лише формальних критеріїв, які висуваються законом для майбутнього усиновителя, та дослідженням побутових умов проживання, проте не перевірено дійсні обставини усиновлення, справжню мету та мотиви, на підставі яких заявник, який перебуває у шлюбі з матір`ю дітей 4 місяці, бажає усиновити цих двох дітей, що є головним у забезпеченні найкращих інтересів дітей. Зокрема, у висновку взагалі не зазначено, що заявник є військовослужбовцем. А відтак не встановивши обставин, що між малолітніми дітьми і заявником склалися настільки близькі відносини, які притаманні загальноприйнятим в суспільстві відносинам між батьками та дітьми; не виявивши переконливих мотивів, які спонукають заявника на усиновлення дітей, окрім вказівки на їх теплі стосунки і бажання проживати як родина, що наявне і зараз; дійшовши висновку про те, що фактично бажання усиновлення двох малолітніх дітей під час воєнного стану заявником-військовослужбовецем, який вже має одну малолітню дитину, може бути пов`язане із його бажанням отримати право на звільнення з військової служби, подальшу відстрочку від мобілізації та отримання можливості виїхати за межі України, а тому в даному конкретному випадку інтереси заявника превалюють над інтересами двох малолітніх дітей, а інтереси дітей є другорядними; суд не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дітей, а відтак відмовляє у задоволенні заяви. Судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 314 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок заявника.

Outcome: dismissed