Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - Товариства) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № 00-9688409 від 25.03.2024 у розмірі 17563,20 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивував тим, що 25.03.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідач уклали договір кредитної лінії №00-9688409 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 44032. Зокрема, відповідачка, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - https://treba.credit/, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику. Саме відповідачка ініціювала укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачкою та первісним кредитором не був би укладений. Відповідно до умов договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачці, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 6000 грн на банківську карту, яку відповідачка вказала у заявці при укладенні кредитного договору. Стандартна процентна ставка - 2,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка - 0,25% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 21.10.2024 ТОВ ««МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС. Відповідно до Реєстру Боржників за договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙСвід 21.10.2024 від ТОВ ««МАКС КРЕДИТ» до Позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 20563,20 гривень. Відповідно до умов договору №00-9688409 від 25.03.2024 відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, що створило заборгованість у розмірі 20563,20 грн, що складається з наступного: 6300 грн - заборгованість по кредиту, 11263,20 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 3000 грн - штрафні санкції згідно умов договору. Позивач не заявляє вимоги про стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальна сума заявлених до стягнення вимог становить 17563,20 грн, що складається з 6300 грн - заборгованості по кредиту, 11263,20 грн - заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом. Провадження у даній справі відкрито 23.05.2025, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 23.07.2025 у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування оригіналів доказів відмовлено. 24.09.2025 [PERSON] подала письмові пояснення, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що оригінал кредитної угоди та паспорта споживчого кредиту знаходиться у первинного кредитора - ТОВ «МАКС КРЕДИТ», а надана суду роздруківка договору кредитної лінії не дає впевненості у достовірності інформації та викликає сумнів щодо відповідності її оригіналу. Вважає, що оскільки оригінал договору не досліджувався судом під час розгляду справи, відсутні правові підстави проводити стягнення за договором. Також згідно розрахунку заборгованості позивачем включено 3000 грн штрафних санкцій, проте вважає, що строк звернення до суду з вимогою збіг 11.04.2025, а позивач подав заяву до суду 19.05.2025 за межами строку позовної давності. Також сума витрат на правову допомогу є завищеною та не відповідає складності та обсягу проведеної роботи. У поясненнях просила розглядати справу за її відсутності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за відсутності представника ТОВ «ФК «Ейс», не заперечує щодо заочного розгляду справи. У судове засідання відповідачка не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи подані сторонами клопотання про розгляд справи за їх відсутності, передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 25.03.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачка уклали договір кредитної лінії №00-9688409 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора 44032, надісланого на номер телефону [NUMBER] . Згідно умов договору а цим договором ТОВ «МАКС КРЕДИТ» взяло на себе зобов`язання видати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 6000 гривень, на строк 360 календарних днів (дата повернення - 20.03.2025), відповідачка повинна сплатити 300 гривень комісії за надання кредиту та сплачувати проценти від суми кредиту (0,25% - знижена процентна ставка; 2,47% - стандартна) на умовах, передбачених договором (п.п.1.5.1-1.5.2, 1.6). Відповідно до п. 1.1. кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктом 1.4. договору засвідчено, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 09.04.2024, та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Дати повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та комісії за надання кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. Згідно п.1.5.3 у разі здійснення позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1 цього договору, до позичальника, як учасника програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (знижена процентна ставка) на стандартну процентну ставку, яка зазначена у п.1.4.2 даного договору. У випадку невиконання позичальником умов лоя отримання від кредитодавця індивідуальної знижки (застосування зниженої процентної ставки), користування кредитом для позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою, яка зазначена у п.1.4.1 даного договору. Згідно п.1.8.1. орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою - 926,43%, орієнтовна реальна річна процентна ставка за зниженою процентною ставкою - 891,58%, загальна вартість кредиту - 59652 за стандартною процентною ставкою , орієнтовна загальна вартість кредиту - 57654 за зниженою процентною ставкою. Відповідно до п. 2.2. договору цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України « Про електронну комерцію» . Згідно п.2.8. договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 25.04.2024 року, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6000 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) 414962хххх1808. Відповідно до п. 3.4. договору позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення Кредиту, а саме: «20» квітня 2025р. У відповідності до п. 7.8 договору позичальник, що підписав цей договір підтверджує, що текст договору прочитаний ним повністю, положення договору зрозумілі. Згідно п. 7.10 договору сторони підтверджують, що договір укладений в електронній формі, має таку саме юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинений у простій письмовій формі.. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором , позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (у тому числі істотними) умовами цього договору та правил. Також позивач до позовної заяви долучив паспорт споживчого кредиту до договору, підписані електронним цифровим підписом, інформація зберігає чинність та є актуальною до 28.03.2024. Отже, сторонами узгоджено розмір кредиту, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАКС КРЕДИТ» містяться в матеріалах справи, проте відповідачкою не підписані. 25.03.2024 ТОВ ««МАКС КРЕДИТ» перерахувало грошові кошти в сумі 6000 грн на банківську карту відповідачки через сервіс «Platon», що підтверджується додатком до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 30.10.2024. Згідно відповіді АТ «Приват Банк» від 08.06.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] та за період з 25.03.2024 по 29.03.2024 зараховано платіж у сумі 6000 гривень. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір у електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 21.10.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «ФК «ЕЙС», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до Реєстру Боржників за договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙСвід 21.10.2024 від ТОВ ««МАКС КРЕДИТ» до Позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 20563,20 гривень. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. За відсутності доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог згідно вимог статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується. Отже, позивач має право вимоги до відповідачки. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тіла кредиту за кредитним договором. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Договором кредиту №00-9688409 від 25.03.2024 року сторони погодили та встановили порядок погашення кредиту та сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Також за змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору, та всупереч умовам договору відповідачка не виконала своїх зобов`язань та не погасила заборгованість за договором, тобто між сторонами виник спір щодо належного виконання його умов. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість позичальниці перед ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» станом на дату подання позовної заяви становить 17563,20 грн, що складається з 6300 грн - заборгованості по кредиту, 11263,20 грн - заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом. Позивач також долучив розрахунок заборгованості первісного кредитора ТОВ «МАКС КРЕДИТ» за кредитним договором №00-9688409 від 25.03.2024, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6000 грн, відсотків (25.03.2024 по 08.06.2024) у розмірі 11 263,20 грн, суми заборгованості за комісіями - 300 грн, штрафні санкції - 3000 грн. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] отримала та користувалася кредитними коштами у розмірі 6000 грн, що підтверджується матеріалами справи, та в добровільному порядку їх не повернула. Одночасно суд з`ясував, що у вказану суму кредиту, яка підлягає до стягнення з відповідачки, позивач врахував 300 гривень комісії, сплата яких договором передбачена, однак, враховуючи, що відповідачка не отримувала суми кредиту у зазначеному позивачем розмірі, а про стягнення комісії позивач не просив згідно позову, вимога щодо стягнення тіла кредиту підлягає до задоволення частково, в сумі 6000 гривень. Щодо стягнення відсотків за кредитом, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом 120 днів 2,5% (25.12.2023 - 22.04.2024); протягом наступних 120 днів 1,5% (23.04.2024-20.08.2024). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи, що договір укладений між сторонами 25.03.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, тому за період з 25 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, за період з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року - 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року - 1 %. Суд зауважує, що нарахування первісним кредитором відсотків за період з 25.03.2024 року по 22.04.2025 року, згідно розрахунку заборгованості, відбувалось за процентною ставкою згідно умов договору 0,25% та 2,47%, що відповідає вимогам законодавства. Однак нарахування відсотків за період з 23.04.2024 по 08.06.2024 (47 днів) здійснювалося у розмірі 2,47 % ставки, що не відповідає умовам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки максимальний розмір денної процентної ставки у цей період повинен становити 1,5%, а тому вказана сума відсотків підлягає перерахунку (6000х1,5%х47 днів), та становить 4230 гривень. Щодо зазначеного відповідачкою неправомірного нарахування розміру штрафних санкцій у сумі 3000 грн, згідно детального розрахунку заборгованості, така сума не включена до загального розміру заборгованості, а тому доводи відповідачки у цій частині є необґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволенні позову та стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитом у розмірі 10230 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 4230 гривень. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 1411 грн (10230х2422,40/17563,20). Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України). З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копією договору про надання правової допомоги від 07.04.2025 № 07/04/25-02, укладеним між Товариством та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», копією протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025, копією додаткової угоди №24 від 07.04.2025 до договору про надання правової допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025, копією свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, копією акта прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025, відповідно до якого вартість послуг складає 7000 гривень. Враховуючи наведене, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, суд вважає що заявлені позивачем витрати у сумі 7 000 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим представником обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 610-612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial