Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

02 червня 2025 року [PERSON] звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5320485500:00:001:0558. Відповідно до ч.1\~ст.274 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від\~02 червня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. Позивач та відповідач копію ухвали отримали відповідно 03.06.2025 та 09.06.2005. 13.06.2025 ТОВ «Агро-Край» направило до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі з розрахунку до стягнення у розмірі 12% відмовити, зменшити розмір витрат на правову допомогу до 3000 грн. 16.06.2025 представник позивача адвокат Рой І. направила до суду відповідь на відзив, в якій просить в задовольнити позов в повному обсязі, вважаючи доводи відповідача, наведені у відзиві безпідставними. 04.07.2025 ТОВ «Агро-Край» надав суду довідку - розрахунок по орендній платі за землю, згідно якої заборгованість за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5320485500:00:001:0558 перед [PERSON] становить 7992.02 грн. 07.07.2025 представник позивача адвокат Рой І. направила до суду заяву про зменшення позовних вимог, просить стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-КРАЙ» на користь [PERSON] , заборгованість по орендній плати за користування земельною ділянкою (кадастровий номер 5320485500:00:001:0558) за 2023 рік, 3 % річних, інфляційні втрати, пені в загальному розмірі 9662,15 грн, з них 7992,02 грн (орендна плата), 438,14 грн (3% річних), 698,92грн (інфляційні втрати), 533,07 грн (пеня)). Судом встановлено, що 09.09.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Стандарт-Агро» укладено Договір оренди землі, відповідно до яких орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3.4983 га, кадастровий номер 5320485500:00:001:0558, яка розташована на території Рашівської сільської ради. Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 7 років. Земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11.12.2017 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 09.09.2015 року, згідно якої зі згоди Орендодавця Орендар передав, а Новий орендар приймав на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди, де Новий орендар - ТОВ «Агро-край», орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 8% від нормативної грошової земельної ділянки. 02.01.2019 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 09.09.2015 року, згідно якої ТОВ «Агро-край», орендна плата вноситься в розмірі 12% від нормативної грошової земельної ділянки. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 22 лютого 2022 року [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 3.4983 га з кадастровим номером 5320485500:00:001:0558. 06.06.2022 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 09.09.2015 року, згідно якої новий орендодавець - [PERSON] , орендар - ТОВ «Агро-край», орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 12% від нормативної грошової земельної ділянки. Законом № 2145-ІХ, який набрав чинності 7 квітня 2022 року, ЗК України доповнено пунктами 27 і 28 розд. X «Перехідні положення», у яких передбачено, що\~під час дії воєнного стану вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін договори оренди земельних ділянок, строк користування якими закінчився після введення воєнного стану. Ці положення Закону втратили чинність 19 листопада 2022 року, коли набув чинності Закон України від 9 жовтня 2022 року № 2698-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель». Аналіз наведених положень ЗК України дає підстави для висновку, що в період із 7 квітня 2022 року до 19 листопада 2022 року договори оренди земельної ділянки були поновлені на один рік без волевиявлення сторін договору, строк яких сплинув у цей проміжок часу. Оскільки строк дії спірного договору оренди закінчувався 09.09.2022 року, то, відповідно до п. 27 розд. X «Перехідні положення» ЗК України, вони вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін, тобто до 09.09.2023 року. Згідно довідки - розрахунку по орендній платі за землю ТОВ «Агро-Край» має заборгованість за користування земельною ділянкою кадастровий номер 5320485500:00:001:0558 перед [PERSON] , яка становить 7992.02 грн. З платіжних інструкцій від 06 лютого та 13 квітня 2023 року слідує, що ТОВ «Агро-Край» перерахувало [PERSON] орендну плату за 2021 рік на суму 11575.74 грн, за 2022 рік на суму 5391.44 грн. Згідно з ст. 76, 77\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.\~83\~ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Ч.1 ст.\~626\~ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до п. 10 Договору оренди землі від 09.09.2015 - обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Згідно п. 14 Договору оренди землі - у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0.001% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Статтею 526\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 13\~ЗУ «Про\~оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.24 даного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до статті 96\~ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно з частиною 1 статті 15\~ЗУ «Про\~оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За змістом частин 1, 2 статті 21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. За умовами Договору оренди землі - Орендна плата вноситься у такі строки - до 31 грудня поточного року. Орендна плата вноситься на рахунок орендодавця або сплачується в іншій формі, погодженій сторонами. Як вбачається з наведених вище норм права, договір оренди землі обов`язково є платним. Розмір орендної плати є істотною умовою договору оренди землі. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що ТОВ «Агро-край» має заборгованість по орендній платі за землю за 2023 рік перед [PERSON] в сумі 7992.02 грн., яку не виплачує без поважних причин, тому вважає, що позов в цій частині підлягає повному задоволенню. Суд також погоджується з розрахунком позивача щодо стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка складає 438,14 грн, інфляційні втрати - 698,92грн, пеня - 533,07 грн. Суд не погоджується з позицією відповідача щодо зменшення до розумного розміру неустойки, вважаючи, що нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат є неустойкою. Зобов`язання\~зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних\~є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Тобто, інфляційні втрати\~не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання\~(правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 та постанові КГС ВС від 23.03.2023 №920/505/22). Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по оплаті орендної плати та наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми\~заборгованості та інших виплат, передбачених чинним законодавством. Щодо вимог [PERSON] про стягнення на її користь судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного. Пунктом 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Рой І.В. надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги, договір про надання адвокатських послуг від 27.05.2025, акт виконаних робіт № 1 від 27.05.2025 на загальну суму 10000 грн. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста\~статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022. У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша\~статті 11 ЦПК України). Суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 5000 грн., вважає, що застосуванню підлягає позиція Великої Палати Верховного Суду, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Тому з огляду на сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою, суд погоджується із доводами відповідача, що розмір правничих витрат позивача у сумі 10000 грн є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 4 000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, ціни позову, необхідних процесуальних дій сторони та врахування того, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, у зв`язку з цим такі витрати підлягають зменшенню до означеної суми. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, які в даному теж підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved