Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому зазначило, що 07.12.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з [PERSON] кредитний договір № 1323317, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту: 9600 грн.; дата надання кредиту: 07.12.2020 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка 1,9 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 12.06.2025 року становить 18355,20 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 9600 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 8755,20 грн. 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №1-07092021 від 07.09.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір факторингу №2-07/09/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»\~ за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №2-07/09/2021 від 07.09.2021 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . У судове засідання представник позивача Пархомчук С.В. не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.\~ 5 зв.). Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву у якому прохає відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У разі часткового задоволення позову, просить відмовити у стягненні штрафів, пені та відсотків за час його служби, застосувавши ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також надав посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] та військовий квиток серії [NUMBER] (а.с. 35-36, 37, 38-46).\~ Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.08.2025 року справу призначено до судового розгляду на 24.09.2025 року (а.с. 30). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому\~ задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1323317, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту: 9600 грн.; дата надання кредиту: 07.12.2020 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка 1,9 % в день (а.с. 7-10). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1323317 станом на 12.06.2025 року становить 18355,20 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 9600 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 8755,20 грн (а.с. 13). Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався повернути грошові кошти, надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Договір підписаний відповідачем в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором С817. Крім того, суд визнає належним доказом довідку ТОВ «Лінеура Україна» про ідентифікацію відповідача при укладенні кредитного договору через мобільний телефон останнього з одноразовим ідентифікатором (а.с. 14 зв.). 07.12.2020 року на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 9600 грн., що підтверджується Довідкою від 02.07.2025 року виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 23 зв). 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-07092021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 19-22). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №1-07092021 від 07.09.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 14). Згідно платіжної інструкції №42 від 08.09.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» здійснила оплату на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» ціни відступлення права вимог за договором факторингу №1-07092021 від. 07.09.2021 року (а.с.25). 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір №2-07/09/2021 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с.15-16). Відповідно до реєстру боржників до договору №2-07/09/2021 відступлення права вимоги від 07.09.2021 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн»\~ набуло права грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 13 зв.). Згідно платіжного доручення №379 від 08.09.2021 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» здійснила оплату на рахунок ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» ціни відступлення права вимог за договором №2-07/09/2021 від 07.09.2021 року (а.с.24). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язанні, яке виникло щодо кредитного договору № 1323317 від 07.12.2020 року, позичальником за яким є [PERSON] , відбулась заміна кредитора ТОВ «Лінеура Україна» на ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до договору факторингу №1-07092021 від 07.09.2021 року. В подальшому відбулась заміна кредитора ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп»\~ на ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» відповідно до договору №2-07/09/2021 відступлення права вимоги від 07.09.2021 року. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором за період з 07.12.2020 -12.06.2025 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 12.06.2025 становить 18355,20 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 9600 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 8755,20 грн. При цьому після переходу права вимоги до позивача ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», яке відбулося 07 вересня 2021 року, останній не здійснював нарахування відсотків, пені, штрафів. Відповідач не вчинив дії, направленої на погашення заборгованості, що стало підставою звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів передбачених законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті526,530,525 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частинами першою та другою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно із частиною 3статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 6статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частина 5 статті 11 Закону України" Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України" Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Отже, суд приходить до висновку, що підписавши вище зазначений Кредитний договір за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови, що свідчить про волю відповідачка на укладення такого договору. Доказів, що спростовують висновки суду, стороною відповідачем до суду не надано. Щодо стягнення заборгованості із [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту, а саме стягнення процентів за користування кредитом в сумі 8755,20 грн., то суд зазначає, що частково не погоджується з таким розрахунком. Як зазначалося, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК. Пунктом 1.3\~ Договору визначено, що позика надається строком 30 днів, тобто до 06.01.2022 року. Умов про пролонгацію кредитного договору за ініціативою товариства, клієнта або про автопролонгацію Договір не містить. Таким чином, враховуючи, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється і в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про що зазначено у Постанові Великої палати ВС від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії Договору тобто після 12.03.2021 року, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Вимоги, в порядку ст. 625 ЦК України, позивачем до [PERSON] не заявлені. Відтак, обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом за договором № 1323317 від 07.12.2021 року за період з 07.12.2021 року по 06.01.2022 року в розмірі 5472 грн. за процентною ставкою 1,9 % на добу (9600*1,9%*30 = 5472 грн., де 9600 сума боргу, 1,9 % процентна на добу, 30 кількість днів). Що стосується тверджень відповідача у відзиві про звільнення його від спати відсотків за користування кредитом у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем, суд зазначає наступне. Згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Згідно п. 2.8.4.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України №40 від 31.01.2024 року військовослужбовцям і працівникам Збройних Сил України та членам їх сімей для підтвердження факту перебування на військовій службі (роботі) можуть видаватися довідки за формами 5, 6 (додатки 21, 22) для подання за місцем вимоги. На підтвердження своїх доводів щодо наявності статусу військовослужбовця відповідачем надано копію посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] та військовий квиток серії [NUMBER] . Натомість, належного доказу, яким підтверджується статус військовослужбовця, а саме довідки за Формою 5, відповідачем надано не було. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він є військовослужбовцем і перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, у зв`язку з чим підстави для застосування до відповідача п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем договору про надання споживчого кредиту та отримання самих коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копії договорів відступлення права вимоги підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги за кредитним договором до позивача по справі. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушив умови договору про надання фінансових послуг, добровільно заборгованість не сплатив, тому позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованість за договором в сумі 15072 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 9600 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5472 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 18355,20 грн., а задоволено 15072 грн., тобто на 82 % (15072 х 100/18355,20). За таких обставин з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1986,37 грн. судового збору (2422,40 х 82 % /100%). Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення, закріплено у частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір. Послуги із моніторингу «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи за подання позовної заяви не може бути включений до витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають присудженню з іншої сторони, оскільки стосуються виключно взаємовідносин між клієнтом та адвокатом з приводу оформлення процесуальних документів та організації роботи між ними і не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, адже не є за своєю природою правничою допомогою. Суддя звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.04.2020 року у справі №826/4466/18, Суд виходив з істотного значення умов договору про надання правничої допомоги щодо порядку проведення розрахунків за ним. Тобто, якщо на час розгляду питання про розподіл витрат на правову допомогу такі витрати вже мали б бути оплачені, то надання зазначених документів до позовної заяви або в продовж розгляду справи в судді першої інстанції. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, - указаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.12.2023 року у справі №380/6904/23. Зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості в рамках кредитного договору нічим не підкріплена, документів на підтвердження зустрічі не надано. Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: partial