Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

25.07.2025 до Корабельного районного суду м. Миколаєва, через підсистему «Електронний суд», надійшла позовна заява [PERSON] , подана її представником адвокатом Хорошевим В.В., у якій позивач просила визнати дійсним договору № 116 міни нерухомого майна від 18.02.2002, укладений на міжнаціональній універсальній товарно-сировинній Біржі «Епсілон», між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені дітей [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони. За умовами договору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обміняли належну їм у рівних частках квартиру [ADDRESS] , на належну [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . У обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . На спадкове майно після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцем за законом є позивач, яка звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. При оформленні спадкових прав позивач дізналася, що спірний договір укладений з недоліками, що є перешкодою для оформлення прав на спадкове майно, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.07.2025 відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Звєздової І.В. витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] . 07.08.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. 12.08.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. 17.09.2025 на виконання ухвали судді від 30.07.2025 до суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] . Третя особа біржа «Епсілон» пояснень, заяв або заперечень проти доводів учасників судового процесу суду не надала. У підготовче засідання 25.09.2025 сторони та третя особа не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частин 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у м. Миколаєві померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина. Позивач своєчасно вступила в права спадкування, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75391952 від 11.01.2024 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Звєздовою І.В. Проте позивач 23.06.2025 отримала відмову від нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки договір міни нерухомого майна № 116 від 18.02.2002, не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, оскільки суперечить законодавству. Квартиру [ADDRESS] спадкодавець [PERSON] придбала у позивача та відповідачів 18.02.2002 на підставі договору міни нерухомого майна № 116. Вказаний договір міни нерухомого майна був укладений 18.02.2002 на міжнаціональній універсальній товарно-сировинній Біржі «Епсілон», зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю за № 116. 26.02.2002 право приватної власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] в Комунальному підприємстві Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської міської ради в реєстровій книзі за реєстровим № 6815. На час укладення договору міни вищевказаного нерухомого майна у лютому 2002 року сторонам договору не було відомо, що правочин відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP (в редакції Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 № 1956-ХІІ, відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При укладені договору сторонами було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов цтого правочину, про що свідчать підписи сторін на договорі міни нерухомого майна. Сторони угоди обмінялись квартирами фактично, технічними паспортами та ключами від квартир, яку кожен з них звільнив від свого побутового майна. Істотні умови Договору були виконані сторонами в повному обсязі. З часу придбання квартири жодних претензій від учасників угоди та/або третіх осіб (будь-кого іншого) не надходило. Слід зазначити, що біржове оформлення договору в 2002 році його сторонами було обрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала чинному на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 № 1956-ХП (зі змінами і доповненнями) угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Цією ж статтею закріплено, що угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогами законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір міни укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, відповідно до положень ст. 242 якого, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. Так, ст. 227 ЦК УРСР передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку, якщо хоч однією зі сторін є громадянин. Згідно зі ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до приписів п. 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В редакції Цивільного кодексу України (з 01.01.2004), зокрема ч. 2 ст. 220, також зазначено, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В свою чергу ч. 3 ст. 334 ЦК України проголошує, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 392ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору міни дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Outcome: approved