Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

В березні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] та [INFO] матері [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що після смерті матері відкрилась спадщина, вона звернулась в м. Донецьк до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак через помилки в документах подальше оформлення документів та прийняття спадщини не відбулось. Під час виправлення помилок перед повторним зверненням до нотаріуса у батька трапився інсульт в результаті чого він став потребувати постійного стороннього догляду, перебував у стані паралічу та у 2012 році батько помер. У 2014 році позивачка покинула м. Донецьк в зв`язку з військовими діями та окупацією міста. В подальшому їй роз`яснили, що вона має звертатись до нотаріуса саме за місцем знаходження майна, що було не можливим через окупацію міста, тож строки позивачкою пропущено з поважних причин, а її брат і не звертався із заявою про прийняття спадщини та у 2022 році виїхав за кордон. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батьків та вказує, що пропустила строки з поважних причин. Ухвалою судді від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с.12,13). Померлі доводяться позивачу батьками, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на праві власності належали об`єкти нерухомості, зокрема земельні ділянки, садовий будинок та квартира в м. Донецьку та околицях, що підтверджується державними актами та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, які знаходяться в матеріалах справи датовані 1999, 2006, 2007 роками. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 цього ж Кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях\~12611265\~цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). За правилами\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах\~уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 523/4713/19 (провадження № 61-10052св23). Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) виклав правовий висновок, згідно якого при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізації особою права на прийняття спадщини. Перший період\~період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період\~від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Отже, позивачем не доведено поважність пропуску строку на прийняття спадщини. З моменту смерті батьків, а це мало місце в 2005 році матері, та в 2012 році батька минуло понад 12 років та впродовж цього строку позивачкою не вирішувалось питання щодо прийняття спадщини, а отже суд не вбачає поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини впродовж такого тривалого періоду, тим більше, що жодного належного та допустимого доказу в підтвердження цьому не надано, позивач обмежилась лише поданням до суду свідоцтв про смерть та про право власності, однак з плином досить тривалого часу, окупації території російською федерацією, це питання також слід додатково досліджувати, однак суд позбавлений такої можливості через письмово подану заяву представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, хоча саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок доказування. З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed