Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У травні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФК ОЙЛ», про стягнення заборгованості за договором позики, у якій позивач просить суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФК ОЙЛ» на користь [PERSON] заборгованість за договором позики №23331133496 від 30.04.2024 у розмірі 152626,03 грн., що складається із суми позики інвестиції - 1 000 000,00 грн., проценти - 42 000,00 грн., - три відсотки річних за період прострочення - 1726,03 грн. та інфляційні втрати за період прострочення - 8900,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 30.04.2024 між [PERSON] та ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» було укладено договір позики №23331133496 за умовами якого позивач, як позичкодавець, передав, а позичальник - ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн», отримало у позику грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. на строк 365 днів зі сплатою щомісячних процентів за користування коштами у розмірі 6% від загальної суми договору. Позичальник зобов`язувався повернути позичкодавцеві позичену суму у строк та на умовах, визначених у договорі, а також сплатити проценти. У подальшому, а саме: 31.10.2024, до договору позики було укладено додаткову угоду №1, за умовами якої здійснено заміну позичальника з ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» на ТОВ «ТФК ОЙЛ». У позовній заяві зазначено, що з жовтня 2024 року ТОВ «ТФК ОЙЛ» в односторонньому порядку призупинило нарахування та виплату позивачу процентів 6% від загальної інвестиції щомісячно, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом до вказаного Товариства про стягнення суми позики в сумі 100 000,00 грн. та невиплачених процентів в сумі 42 000,00 грн., на загальну суму 142 000,00 грн. При цьому, позивачка вказує, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачеві на його адресу 24.03.2025 вимогу про повернення, в якій позивач вимагав повернути суму позики у повному обсязі та належні до виплати проценти за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року у сумі 42 000,00грн, що розраховані як 6000,00 грн. помножені на 7 місяців, однак відправлення було перхнути відправник за закінченням встановленого терміну зберігання, кошти відповідачем не повернуті. У зв`язку із наведеним позивач просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.11.2024 закрито підготовче провадження по вказані справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, в позовній заяві фактично просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив Відповідно до ч.1, 2 та ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з положеннями ч.6 ст.14 ЦПК України юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. З 21.02.2024 наявність електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі є обов`язковою для всіх юридичних осіб приватної форми власності, які беруть участь в цивільних та адміністративних справах. Відповідач ТОВ «ТФК ОЙЛ» (код 38882037) не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд». Виклик відповідача у судове засідання здійснено відповідно до положень ст.128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого місцезнаходження юридичної особи, зазначеного у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка збігається з адресою місцезнаходження, вказаною у Додатковій угоді №1 до Договору позики: м.Київ, вул.Софіївська 1/2, оскільки ТОВ «ТФК ОЙЛ» (код 38882037) не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд». Конверт суду повернувся з довідкою «Укрпошти» про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що зареєстроване у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Повідомлень відповідача про наявність іншої адреси до суду не надходило і з матеріалів справи не вбачається. На підставі положень ч.1 ст.223 ЦПК України, задля уникнення затягування вирішення справи по суті, суд продовжив розгляд справи у відсутність сторін, які повідомлені належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 30 квітня 2024 року між позикодавцем - фізичною особою [PERSON] (далі - Інвестор), з однієї сторони та позичальником - ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» (далі - Підприємство), з іншої сторони, було укладено договір позики №23331133496, за умовами якого Інвестор передає, а Підприємство приймає як позику грошові кошти у сумі, що визначена в п.2.1 розділу 2 даного договору, Підприємство зобов`язується повернути позичену суму у строк та на умовах, визначених у договорі, а також сплатити проценти у розмірі та порядку, встановлених цим договором. Пунктами 2.1 - 2.5 розділу 2 договору передбачено, що: сума інвестиції становить - 100 000,00 грн.; проценти від загальної суми інвестиції в місяць - 6%; періодичність виплати процентів - щомісячно; порядок виплати процентів - шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Інвестора, зазначений у п.3 цього договору. Факт перерахування позивачкою суми позики 100 000,00 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» підтверджується копією рахунку на оплату № 223 від 30 квітня 2024 від 30.04.2024, призначення платежу - «сплата згідно договору № 23331133496 від 30.04.2024». За змістом договору позики: строк повернення інвестиції становить кількість календарних днів, вказаних у п.2.4 з дня надання суми інвестиції, зазначеної в п.2.1 цього договору, у повному обсязі (п.5.1); повернення інвестиції відбувається у останній календарний день строку, вказаного в п.2.4. з дня надання суми інвестиції у повному обсязі, зазначеному в п.2.1 цього договору; якщо цей день припадає на вихідний або святковий день, то повернення інвестиції відбувається на наступний робочий день (п.5.2); днем повернення інвестиції вважається день фактичного повернення суми інвестиції шляхом зарахування суми інвестиції на розрахунковий рахунок інвестора, зазначений у п.3 до цього договору (п.6.3); інвестор має право вимагати від підприємства дострокового повернення суми інвестиції не раніше, ніж 90 (дев`яносто) днів з дня надання інвестиції у повному обсязі, шляхом надсилання письмової вимоги рекомендованим листом на поштову адресу підприємства та на електронну адресу, які вказані у п.3 цього договору (п.6.4); підприємство зобов`язане повернути суму інвестиції протягом 10 (десяти) днів з дня отримання вимоги про повернення; нарахування процентів припиняється з дня отримання вимоги про повернення (п.6.4.1); цей договір набуває чинності з моменту надання інвестором суми інвестиції підприємству та діє до повного виконання підприємством та інвестором своїх зобов`язань за договором (п.11.1); строк повернення інвестиції, встановлений п.2.4 та 5.1 цього договору, може бути продовжено за погодженням сторін, що оформляється додатковою угодою до договору (п.11.2). При цьому, підприємство зобов`язано своєчасно, відповідно умов цього договору, здійснити повернення суми інвестиції та сплачувати проценти на умовах та в порядку, визначеному договором (п.7.2.1 договору). Згідно з п.7.4.4. договору позики підприємство має право затримати виплату процентів, передбачених розділом цього 2 договору, та повідомити щодо цього інвестора у випадках: - настання форс-мажорних обставин, передбачених цим договором; - позбавлення підприємства права вільно розпоряджатись та використовувати рахунки підприємства; - несправної роботи банківської системи чи банку, у якого обслуговується рахунок підприємства. 31.10.2024 між ТОВ «Фінанс Фуєл Юкрейн» (далі - Підприємство 1), ТОВ «ТФК ОЙЛ» (далі - Підприємство 2) та фізичною особою [PERSON] (далі - Інвестор) укладено Додаткову угоду №1 до договору позики №23331133496, згідно з умовами якої сторони домовились замінити одну із сторін в договорі, а саме: передати Підприємству 2 усі права та обов`язки Підприємства 1 за договором; Інвестор згоден із зміною Підприємства 1 на Підприємство 2 в договорі; Додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє до закінчення терміну дії договору відповідно до його умов (п.1, 2, 5 додаткової угоди). Як стверджує позивач, після укладення зазначеної додаткової угоди відповідач - ТОВ «ТФК ОЙЛ», не здійснював жодної виплати процентів за договором позики, на підтвердження чого надано до суду виписку з рахунку позивача [PERSON] за період з 01.04.2024 по 13.03.2025, рахунок номер [NUMBER] , карта номер: [NUMBER] . Судом встановлено, що на рахунок позивачки, вказаний у п.3 договору позики № 23331133496 від 30.04.2024, а саме: [NUMBER] , надходили кошти у сумах 6037,50 грн. щомісячно у період з травня по жовтень 2024 року включно, а саме: 03.06.2025, 02.07.2025, 01.08.2025, 02.09.2024, 04.10.2025 - оплата згідно договору. Виплати за інший період часу, а саме: з дати укладення додаткової угоди - 31.10.2024, і по закінчення строку дії договору позики, на виконання положень вказаного договору на рахунок позивачки не надходили. 24.03.2025 [PERSON] направлено вимога до ТОВ «ТФК ОЙЛ» на адресу, зазначену у додатковій угоді №1 (м.Київ, вул.Софіївська, буд.1/2), що підтверджується описом вкладення цінного листа та накладною від 24.03.2025. За змістом вказаної вимоги позивач у зв`язку допущеним відповідачем порушенням умов договору висунув йому вимогу щодо повернення суми позики у повному обсязі, а також сплати процентів за період з листопада 2024 по лютий 2025 у сумі 30 000,00грн (6000*5) шляхом зарахування коштів на її розрахунковий рахунок, вказаний у договорі позики, не пізніше десяти днів, а також вказав, що у випадку ігнорування вказаної вимоги про повернення він буде вимушений звернутись до суду. При цьому, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем вказаної претензії та повернення всієї суми позики з процентами позивачці відповідно до п.6.4.1 договору позики. Суду не надано доказів, які б підтверджували укладення сторонами додаткової угоди щодо продовження строку повернення суми позики чи повідомлення позивачки про наявність причин для затримки виплати процентів відповідно до п.7.4.4 та 11.2 договору позики від 04.03.2024. На час розгляду справи судом настав строк повернення позики, визначений п.5.1 договору позики. Судом встановлено, що на рахунок позивача, вказаний у п.3 договору позики №23331133496 від 30.04.2024, а саме: A40305299000002620973302651 з моменту укладення Додаткової угоди №1 від 31.10.2024 проценти за договором позики в жодному з місяців за період з 31.10.2024 по 30.04.2025 не надходили, як і не надходила вся сума позики з процентами, хоча настав обумовлений договором строк повернення позики (365 днів). З огляду на те, що договір позики був укладений сторонами 30.04.2024, а зарахування коштів у сумі 100 000,00 грн. на рахунок відповідача здійснено позивачем 30.04.2024, то відповідно за минуванням 365 днів з дати сплати суми позики у відповідача виник обов`язок, передбачений розділами 5 та 6 договору, з повернення позивачці суми позики та нарахованих відсотків у повному обсязі. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 11 ЦК України визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Відповідно до ст.610, ч.1 ст.611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Як встановлено судом, відповідачем допущено порушення зобов`язання зі сплати відсотків та повернення суми позики фактично і після закінчення строку дії договору, який становив 365 днів з дня перерахування позивачкою як позичкодавцем, позичальнику грошових коштів (з 30.04.2024), що настав на час розгляду справи. Суд, з`ясувавши всі обставин справи, перевіривши їх доказами, надавши оцінку зібраним доказам як в цілому, так і кожному доказу окремо, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми позики у розмірі 100 000,00 грн. та процентів у розмірі 42 000,00 грн., які мали бути нараховані та виплачені йому ТОВ «ТФК ОЙЛ» за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року включно (6% від суми 100 000,00 = 6 000,00; 7 місяців*6000,00=42 000), що разом становить суму 142 000,00 грн., підлягають частковому задоволенню, оскільки сума процентів у розмірі 6000,00 грн. була сплачена відповідач у 04 жовтня 2024 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача, тому у зазначеній частині позовна заява задоволенню не підлягає. Таким чином, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики від №23331133496 від 30.04.2024 та додатковою угодою від 31.10.2024 по закінченню строку дії договору, суд, з`ясувавши всі обставин справи, перевіривши їх доказами, надавши оцінку зібраним доказам як в цілому, так і кожному доказу окремо, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики у розмірі 100 000,00 грн. та процентів у розмірі 36 000,00 грн., які мали бути нараховані та виплачені йому ТОВ «ТФК ОЙЛ» за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року включно (6% від суми 100 000,00 = 6 000,00; 6 місяців*6000,00=36 000), що разом становить суму 136 000,00 грн. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних за період прострочення з 01.10.2024 по 24.04.2025 - 1726,03 грн. та інфляційні втрати за період прострочення з 01.10.2024 по 24.04.2025 - 8900,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, як було зазначено пунктами 2.1 - 2.5 розділу 2 договору передбачено, що: сума інвестиції становить - 100 000,00 грн.; проценти від загальної суми інвестиції в місяць - 6%; періодичність виплати процентів - щомісячно; порядок виплати процентів - шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Інвестора, зазначений у п.3 цього договору. У зв`язку із викладеним, що зі змісту договору позики №23331133496 від 30.04.2024 вбачається, що проценти від загальної суми інвестиції в місяць становить 6%, що в свою чергу виключає можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних за період прострочення з 01.10.2024 по 24.04.2025 - 1726,03 грн. та інфляційні втрати за період прострочення з 01.10.2024 по 24.04.2025 - 8900,00 грн., задоволенню не підлягає. З огляду на часткове задоволення судом заявлених позивачем позовних вимог на підставі ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду пропорційно розміру задоволеним вимогам (89,10%), що становить 1360,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial