Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся\~до суду\~із даним\~позовом до\~відповідача Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що він отримав у власність 1/6 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2003 року, посвідченого Другою артемівською державною нотаріальною конторою за реєстром 606, про що зроблено запис у реєстровій книзі №2-252, дата реєстрації права власності 25.02.2003 року. Право власності на 1/6 частину квартири він не встиг своєчасно зареєструвати, тому будь-які відомості про право власності на 1/6 квартири відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На сьогодні квартири [ADDRESS] , де знаходиться оригінал свідоцтва про права на спадщину за законом від 18.02.2003, розташована на тимчасово окупованій території. Більш того, на зазначеній території точилися запеклі бої, що призвело до руйнації житлових будинків та втрати правовстановлюючих документів. Звернувшись до Донецького обласного державного нотаріального архіву з заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на спадщину, позивачу було повідомлено про неможливість його видачі у зв`язку з тим, що архіви Другої артемівської державною нотаріальної контори були вивезені з міста Бахмут. Отже, на теперішній час у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на право власності на частину квартири. Інформаційна довідка видана КП «Бахмутське БТІ» не дає можливості зареєструвати право власності на частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого ним позову. Представники відповідача, Соледарської міськоїради Бахмутського району Донецької області, до судового засідання не з`явились також, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за їх відсутності, не заперечуючи при цьому проти ухвалення судом рішення відповідно до вимог закону. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1993 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщиу за законом від 18.02.2003 року, виданого Другою артемівською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями майна гр.. [PERSON] , померлого [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , дружина та син, у рівних частинах кожний. Спадкове майно складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] (спадкова справа №83/2003, зареєстровано у реєстрі за №606). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №79936 від 25.02.2003, [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності по 1/6 часки за кожним в квартирі [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину виданого Другою артемівською державною нотаріальною конторою, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №369265838 від 11.03.2024. Як вбачається з довідки КП «Бахмутське Бюро технічної інвентаризації» №12/116 від 27.12.2023, за обліковими даними КП «Бахмутське БТІ» станом на 31.12.2012 року право спільної часткової власності на квартиру загальною площею 55,40 кв.м., у тому числі житловою площею 39,7 кв.м. у будинку [ADDRESS] зареєстровано за: -[PERSON] 1/3 частка, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1993 року, виданого госпрозрахунковим бюро по оформленню документів на приватизацію житла НПФ «БІЗНЕС-ТЕХ» про що зроблено запис в реєстраційній книзі №2-252. Дата реєстрації 23.08.1993 року; -[PERSON] 1/6 частка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2003 року, посвідченого Другою артемівською державною нотаріальною конторою за реєстром №606, про що зроблено запис в реєстраційній книзі №2-252. Дата реєстрації 25.02.2003 року; -[PERSON] 1/3 частка, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1993 року, виданого госпрозрахунковим бюро по оформленню документів на приватизацію житла НПФ «БІЗНЕС-ТЕХ» про що зроблено запис в реєстраційній книзі №2-252. Дата реєстрації 23.08.1993 року; -[PERSON] 1/6 частка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2003 року, посвідченого Другою артемівською державною нотаріальною конторою за реєстром №606, про що зроблено запис в реєстраційній книзі №2-252. Дата реєстрації 25.02.2003 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в квітні 2024 року звертався до Донецького обласного державного нотаріального архіву щодо отримання дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 18.02.2003 року за №606 Другою бахмутською (колишньою Другою артемівською) державною нотаріальною конторою, на що його листом №177/01-12 від 12.04.2024 повідомлено, що видати дублікат вищевказаного документу не виявляється можливим, оскільки всі документи вказаної держконтори за 1953-1993 року, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залшилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Станом на 24.02.2022 року документи зазначеної нотаріальної контори з 1994 року зберігаються в приміщенні цієї нотаріальної контори в м. Бахмут та не були вивезені з адреси розташування контори в зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області. Де зберігаються документи на теперішній час та в якому вони стані Донецький обласний державний нотаріальний архів не володіє такою інформацією. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №1827832 від 29.09.2025 року, квартира трикімнатна загальною площею 55,4 кв. м., житловою площею 39,7 кв.м., в цілому складається: кімната\~11.8 кв.м., кімната\~12.2 кв.м., кімната\~15.7 кв.м., кухня\~6.4 кв.м., ванна\~2.1 кв.м., туалет\~1.2 кв.м., коридор\~5 кв.м., вмонтована шафа\~0.2 кв.м., балкон 0.8 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.08.1993 року, виданим госпрозрахунковим бюро з оформлення документів на приватизацію житла НВФ "БІЗНЕС"-ТЕХ". Відповідно до\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень п.37 Постанови Пленуму Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, а також практики Верховного Суду щодо судового захисту права власності від 19.02.2021 року з урахуванням положень ч.1 ст.15\~та ст.392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, що закріплено в ст. 321 ЦК України. Згідно зіст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно дост.\~317\~ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. За змістом\~ст. 328 ЦК\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, суд за матеріалами справи встановив, що позивач у законний спосіб свого часу набув право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , отримавши правовстановлюючий документ на таку нерухомість. Суд в цьому сенсі також зазначає, що згідно із п. 9 ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Так згідно із\~ст. 392 ЦК\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд також зазначає, що відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вбачається, що с. Парасковіївка Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області з 21 лютого 2023 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved