Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «Ейс») надійшов до Любешівського районного суду Волинської області через систему «Електронний суд» 30 червня 2025 року. Ухвалою суду від 02 липня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі. Постановлено розглянути справу 01 серпня 2025 року з повідомленням сторін. Стороною відповідача подано відзив на позовну заяву. Представником позивача подано додаткові пояснення у справі, які суд прийняв до розгляду як відповідь на відзив. Розгляд справи відкладався у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів, за клопотанням представника відповідача. На перенесену дату судового розгляду 22 вересня 2025 року сторони не з`явилися. Згідно з частиною другою статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 244 ЦПК судове рішення проголошено 26 вересня 2025 року. 2. Стислий виклад позиції позивача. ТОВ «Ейс» у позовній заяві вказує, що 29 грудня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео») та відповідачем [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір № 856404939, згідно з яким відповідач отримав 29900 гривень кредиту. В цей же день ТОВ «Манівео» перерахувало відповідачу кредитні кошти на вказану боржником платіжну картку № [NUMBER] . ТОВ «Манівео» та товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі ТОВ «Таліон плюс») 28 листопада 2018 року уклали договір факторингу № 28/1118-01, який згодом було пролонговано відповідно до додаткових угод. Відповідно до цих договорів, реєстру прав вимог № 175 від 05 травня 2022 року клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 856404939 від 29 грудня 2021 року. ТОВ «Таліон плюс» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «Онлайн Фінанс») 30 жовтня 2023 року укладено договір факторингу № 30/1023-01. Відповідно до цього договору, реєстру прав вимог № 1 від 30 жовтня 2023 року клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 856404939 від 29 грудня 2021 року. ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Ейс» 29 травня 2025 року уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 856404939 від 29 грудня 2021 року. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Ейс» набуло право вимоги до [PERSON] на суму 39718,05 гривень, з яких 29899,4 гривень заборгованість по тілу кредиту, 9818,65 гривень борг по несплаченим відсоткам. Крім вказаної суми, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2422,4 гривні, пов`язані з оплатою судового збору, та 7 тисяч гривень витрат на професійну правничу допомогу. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача [PERSON] звертає увагу, що строк дії договору факторингу № 28/1118-01, що укладений між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року, неодноразово продовжувався додатковими угодами, які охоплюють період укладення первісного кредитного договору № 856404939. 3. Стислий виклад позиції відповідача. Представник відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ейс» з таких міркувань. Відступлення права вимоги може здійснюватися відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Дійсність вимоги означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. Якщо договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. На момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року грошові зобов`язання [PERSON] за договором № 856404939 від 29 грудня 2021 року ще не існували. Отже, ТОВ «Манівео» здійснило передачу невизначених вимог. Реєстри права вимоги самі по собі не свідчать про набуття позивачем права кредитора до позичальника, а є лише додатками до договору. Крім того, позивачем не подано доказів на підтвердження оплати за договором відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до договору кредитної лінії № 856404939 від 29 грудня 2021 року, що укладений в електронній формі між ТОВ «Манівео» та [PERSON] , кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії шляхом перерахунку коштів на платіжну картку. Сума кредитного ліміту складає 29900 гривень. Строк дії кредитної лінії 30 днів від дня отримання кредиту (дисконтний період). Дата повернення кредиту 28 січня 2022 року. На період строку кредитування встановлено проценти за користування кредитом у розмірі 116,8 %, що становить 0,32 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом. Основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду. Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної сплати процентів, до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 766,5 % річних, що становить 2,10 % за кожен день користування кредитом. Договір кредитної лінії підписаний [PERSON] за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора (а.с. 13-16). Інформація щодо основних умов кредитування ТОВ «Манівео» також відображена у паспорті споживчого кредиту «Смарт» (а.с. 12). [PERSON] , формуючи заявку на отримання грошових коштів у кредит, вказав номер банківської картки (а.с. 24). Відповідно до платіжного доручення від 29 грудня 2021 року ТОВ «Манівео» перерахувало [PERSON] на банківську картку № [NUMBER] гривень згідно з договором № 856404939 (а.с. 35). У відповідь на запит Акціонерне товариство «Універсал Банк» надало суду інформацію, що містить банківську таємницю. На ім`я [PERSON] серед інших було емітовано картку № [NUMBER] . Згідно з інформацією про рух коштів по рахунку о 09 годині 31 хвилині 29 грудня 2021 року відповідачу перераховано 29900 гривень (а.с. 130-132). Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що укладений між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео» (клієнт), є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру права вимоги, кожен наступний реєстр є самостійним додатком та не змінює попередній. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання реєстру прав вимог. Право вимоги до боржників підлягає поверненню клієнту у випадку якщо суму боргу було направлено боржником на користь клієнта до дня переходу права вимоги від клієнта до фактора. Строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року (а.с. 43-46). Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео» (клієнт) пролонгували договірні відносини відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2021 року ( а.с. 49-53). Додатковою угодою № 27 від 31 грудня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео» (клієнт) продовжили строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2023 року ( а.с. 54). Додатковою угодою № 32 від 31 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео» (клієнт) продовжили строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року ( а.с. 55). Згідно з витягом реєстру боржників № 175 від 05 травня 2022 року ТОВ «Манівео» передало ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до [PERSON] станом на 29 грудня 2021 року на загальну суму 38300,79 гривень, з яких 29899,4 гривень заборгованість по основному боргу, 8401,39 гривня відсотки (а.с. 56). Відповідно до акту звірки ТОВ «Таліон Плюс» перераховано ТОВ «Манівео» суму фінансування за відступлення (передачу) прав вимоги за реєстром прав вимог № 175 від 05 травня 2022 року (а.с. 58). ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» 30 жовтня 2023 року укладено договір факторингу № 30/1023-01. Відповідно до цього договору, реєстру прав вимог № 1 від 30 жовтня 2023 року клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 856404939 від 29 грудня 2021 року (а.с. 59-63). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до [PERSON] на 39718,05 гривень, з яких 29899,4 гривень заборгованість по основному боргу, 9818,65 гривень відсотки (а.с. 64). Згідно з платіжною інструкцією № 4939 від 31 жовтня 2023 року ТОВ «Онлайн Фінанс» провело оплату на користь ТОВ «Таліон Плюс» за відступлення прав вимоги згідно реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року (а.с. 66). ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Ейс» 29 травня 2025 року уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 856404939 від 29 грудня 2021 року. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Ейс» набуло право вимоги до [PERSON] на суму 39718,05 гривень, з яких 29899,4 гривень заборгованість по тілу кредиту, 9818,65 гривень борг по несплаченим відсоткам (а.с. 67-73). Згідно з платіжними інструкціями № 243 від 04 червня 2025 року, № 247 від 05 червня 2025 року, № 248 від 06 червня 2025 року ТОВ «Ейс» провело часткову оплату на користь ТОВ «Онлайн фінанс» за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу № 29/05/25-Е (а.с. 75-77). Відповідно до розрахунку заборгованості, яке надано первісним кредитодавцем ТОВ «Манівео» [PERSON] сплачено як відсотки: 28 січня 2022 року 2870,40 гривень, 02 березня 2022 року 75 гривень. Крім цього, 28 січня 2022 року зараховано на погашення тіла кредиту 0,6 гривні. Таким чином, борг [PERSON] станом на 05 травня 2022 року становив 29899,4 гривень тіла кредиту, 8401,39 гривня відсотків ( а.с. 78, 79). ТОВ «Таліон Плюс», отримавши право грошової вимоги до [PERSON] 05 травня 2022 року, продовжувало нараховувати відсотки згідно з договором № 856404939 від 29 грудня 2021 року, станом на 30 жовтня 2023 року їх розмір становив уже 9818,65 гривень (а.с. 80). 5. Норми права, які застосував суд. Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин, першої, третьої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із статтею 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно з частиною першою статті 1079 ЦК сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Відповідно до частин першої-восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 6. Мотиви суду щодо позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першої статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При укладенні договору кредитної лінії [PERSON] надав кредитодавцю свої персональні дані, підписав договір одноразовим цифровим ідентифікатором. Таким чином, договір підписано сторонами у належній формі та у передбачений законом спосіб. Стороною відповідача не подано будь-яких доказів про належне виконання грошового зобов`язання. Аналіз доданих до позовної заяви договорів факторингу, додаткових угод між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео», які виходячи з їх змісту також необхідно кваліфікувати як договори факторингу, витягів з реєстрів боржників тощо, приводить суд до висновку про набуття ТОВ «Ейс» права грошової вимоги до [PERSON] відповідно до договору кредитної лінії № 856404939 від 29 грудня 2021 року. Між тим, пред`явлені до стягнення суми суд вважає завищеними з таких міркувань. Суд констатує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16. ТОВ «Манівео» відкрило відповідачу [PERSON] кредитну лінію на суму 29900 гривень на 30 днів з дня отримання кредиту, тобто з 29 грудня 2021 року по 28 січня 2022 року. Протягом цього періоду діяла процентна ставка у 0,32 % від суми кредиту за кожний день користування. Таким чином, у період з 29 грудня 2021 року по 28 січня 2022 року [PERSON] мав сплатити 2870,4 гривень відсотків (29900 ?0,32 % ?30). Відповідач 28 січня 2022 року на погашення заборгованості вніс 2871 гривню, з яких 2870,4 гривень ТОВ «Манівео» зарахувало як сплату відсотків, а 0,60 гривні в рахунок погашення тіла кредиту. Крім цього, 02 березня 2022 року [PERSON] на погашення кредиту вніс 75 гривень, які ТОВ «Манівео» помилково зарахувало як сплату відсотків. Таким чином, позов ТОВ «Ейс» підлягає до частково задоволення, суд присуджує до стягнення з [PERSON] відповідно договору кредитної лінії № 856404939 від 29 грудня 2021 року заборгованість по тілу кредиту у розмірі 29824,4 гривень (29900 0,6 75). В решті позов до задоволення не підлягає. 7. Питання розподілу судових витрат. ТОВ «Ейс»при поданні позовної заяви сплатило 2422,4 гривень судового збору, які у зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до статті 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог (75,09 % від заявлених вимог). Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 7 тисяч гривень витрат на правничу допомогу. Вирішуючи це питання, суд дійшов таких висновків. Згідно з\~частинами першою-четвертою\~статті 137\~ЦПК витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. \~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 810/2806/18 виснував, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року з адвокатським бюро «Тараненко та партнери», протокол погодження вартості послуг до договору, акту прийому-передачі наданих послуг від 05 червня 2025 року. Відповідно до вказаних документів адвокатським бюро було склаено позивачу позовну заяву (2 години, 5 тисяч гривень), вивчено матеріали справи ( 2 години, 1 тисяч гривень), підготовлено адвокатський запит ( 1 година, 500 гривень), підготовлено та складено клдопотання щодо отримання інформації (1 година, 500 гривень). Між тим, у додатках до позовної заяви відсутні докази про оплату наданої правничої допомоги. Таким чином, суд вважає, що позивач документально не підтвердив витрат на правничу допомогу відповідно до статті 137 ЦПК. 8. Висновок суду щодо позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial