Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] , поданого в інтересах його малолітнього сина [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Судові витрати за цим позовом покладено на позивача [PERSON] . Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів задоволено повністю. Суд визначив місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою її проживання: [ADDRESS] . З [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору у сумі 1073 грн 60 коп. 08 серпня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Бузанов Д.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, згідно якого останній просив суд ухвалити додаткове рішення у справі № 369/11756/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, а також за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання щодо позовної вимоги, за якою підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання зустрічної позовної заяви 14 лютого 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття. Заява обгрунтована наступним. 05 серпня 2025 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення у справі № 369/11756/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, а також за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання. Згідно з резолютивною частиною рішення, суд відмовив у задоволенні первісного позову [PERSON] у повному обсязі та задовольнив зустрічний позов [PERSON] у повному обсязі, визначивши місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1073,60 грн. Як вбачається з письмових матеріалів справи, предметом як первісного, так і зустрічного позову є визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, що підтверджується ухвалою суду від 15 лютого 2023 року про прийняття зустрічного позову до розгляду, текстами позовних заяв та рішенням суду від 05 серпня 2025 року. Зустрічний позов [PERSON] , поданий 14 лютого 2023 року, містив чітко сформульовану вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] з [PERSON] , викладену на третій сторінці з кінця тексту позовної заяви, у наступному вигляді: «Ураховуючи, що позивачу за зустрічним позовом достеменно не відомо дійсні джерела та розміри доходів відповідача, прошу суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на ім`я [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.». Ця вимога була сформульована відповідно до ст. 175 ЦПК України, яка визначає зміст позовної заяви, включаючи необхідність викладення позовних вимог та їх обґрунтування (п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України), а також ст. 194 ЦПК України, яка встановлює, що зустрічна позовна заява має відповідати загальним правилам пред`явлення позову. Заява була подана в письмовій формі, підписана її представником, містила всі необхідні відомості, передбачені ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зокрема зміст позовних вимог, обґрунтування, перелік доказів, та була прийнята судом до розгляду без зауважень щодо форми чи змісту, що підтверджується ухвалою від 15 лютого 2023 року. Вимога про стягнення аліментів була предметом активного розгляду у процесі. У відзиві на зустрічну позовну заяву представник [PERSON] прямо заперечував проти задоволення цієї вимоги, стверджуючи, що [PERSON] не надала достатніх доказів щодо необхідності стягнення аліментів та посилаючись на нібито належне виконання ним батьківських обов`язків, включаючи матеріальне забезпечення дитини. Сторони надавали пояснення щодо цієї вимоги під час судових засідань, що підтверджується протоколами судових засідань, поданими доказами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо якогось із заявлених вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Оскільки суд у рішенні від 05 серпня 2025 року зазначив, що зустрічний позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, але не включив до резолютивної частини рішення про стягнення аліментів, це є підставою для ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування вимог вказаної заяви покликається на те, що згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені стороною, на користь якої ухвалено рішення, стягуються з іншої сторони. Не ухвалення рішення щодо вимоги про стягнення аліментів суперечить інтересам малолітньої дитини [PERSON] , оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ст. 181 СК України передбачає можливість стягнення аліментів у частці від доходу. У мотивувальній частині зустрічного позову [PERSON] обґрунтувала необхідність стягнення аліментів, зазначивши, що точні джерела та розміри доходів [PERSON] їй невідомі, що підтверджується відсутністю відповідних відомостей у матеріалах справи. Водночас [PERSON] як мати, з ким за рішенням суду визначено місце проживання малолітньої дитини зобов`язана забезпечувати дитину житлом, харчуванням, медичним доглядом та освітою. Не ухвалення рішення за вимогою про стягнення аліментів також суперечить принципу повноти судового рішення, закріпленому у ст. 263 ЦПК України, оскільки суд не вирішив усіх аспектів предмета спору, визначеного як «визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів». Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд має право викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. В призначене судове засідання 23.09.2025 року сторони не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що під час ухвалення рішення від 05.08.2025 року у справі № 369/11756/22 судом не вирішено питання щодо позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Судом встановлено та не спростовано сторонами, що з моменту звернення з позовом до суду (14.11.2022 року) і до моменту ухвалення судом 05.08.2025 року рішення про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] року разом з матір`ю [PERSON] , дитина проживала разом з батьком [PERSON] . Враховуючи викладене,\~суд вважає,\~що до\~моменту набрання\~законної сили\~рішенням суду\~у справі\~№ 369/11756/22\~про визначення\~місця проживання\~дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , вимога про стягнення аліментів є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню судом. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення, яким відмовити у стягненні з [PERSON] на ім`я [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: dismissed