Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму переплаченої пенсії в розмірі 44 040 грн, а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] перебував на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 07.11.2022 року, призначену відповідно до Закону №1058 «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на підставі заяви від 07.12.2022 року за №4922, виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №686127 від 07.11.2022 року, виданої міжрайонною Московською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова. Крім того, відповідачу подовжено виплату пенсії по інвалідності ІІ групи з 09.10.2023 року відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №310003 від 09.10.2023 року, виданої міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова. Вказав, що виплата пенсії припинена на підставі довідки Харківської обласної адміністрації Департаменту охорони здоров`я КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 24.12.2024 року №20 про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 09.10.2023 року. Зазначив, що листом від 20.03.2025 року № 2000-0308-8/44493 відповідача повідомлено про те, що виплату пенсії призупинено, у зв`язку зі скасуванням ІІ групи інвалідності (довідка від 24.12.2024 року №20 Харківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з дати подовження - 09.10.2023). У зв`язку зі скасуванням довідки було зайво виплачено пенсію у розмірі 44 040 грн за період з 01.12.2023 року по 28.02.2025 року та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок Пенсійного фонду України як зайво виплачену пенсію. Посилався, що відповідач права на отримання пенсії по інвалідності не має. На момент звернення до суду кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від відповідача не надходили, у зв`язку з чим просить задовольнити позов. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкові від 12.06.2025 року позовна заява залишалась без руху. Ухвалою суду від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 23.09.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Водолазького О.М. надійшли пояснення у справі, згідно яких просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що відповідач отримував пенсію по інвалідності з 07.11.2022 року, виплату пенсії по інвалідності було подовжено з 09.10.2023 року та інвалідність була встановлена до 01.11.2026 року. Підставою для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.11.2023 року №2024500112902 про подовження виплати пенсії стала довідка КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 24.12.2024 року №20 про невизнання [PERSON] інвалідом. Між тим, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 року у справі №520/13746/25, яке набрало законної сили 22.08.2025 року, визнано протиправним та скасовано рішення КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи», викладене у формі довідки №20 від 24.12.2024 року про невизнання інвалідом [PERSON] . Зазначив також, що відповідач не отримував листа від позивача від 20.03.2025 року №2000-0308-8/44493, доказів протилежного позивачем не надано. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, згідно заяви просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Водолазький О.М. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, згідно заяви представник просив розглядати спрву у його відсутність та відсутність відповідача. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.03.2025 року рішенням Відділу перерахунків пенсії №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг по пенсійній справі №204850012902 скасовано рішення від 15.11.2023 року за №204850012092 про призначення [PERSON] пенсії по інвалідності ІІ групи з дати подовження пенсії 01.12.2023 року. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи з 07.11.2022 року, призначену відповідно до Закону №1058 на підставі заяви від 07.12.2022 року за №4922, виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №686127 від 07.11.2022 року. Пенсію було подовжено на підставі виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ№31003 від 07.10.2023 року. Зазначено, що рішення про припинення виплати пенсії та скасування рішення від 15.11.2023 за №204850012902 прийнято на підставі довідки Харківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 24.12.2024 №20 про невизнання особою з інвалідністю з 09.10.2023 року. Відповідно до копії довідки №20 про невизнання інвалідом, виданої Харківською обласною державною адміністрацією Департаменту охорони здоров`я Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи», [PERSON] , [INFO] , 24.12.2024 року оглядався заочно РЕК №3 КЗОЗ «ОЦ МЕ» та за результатами не визнаний інвалідом з 09.10.2023 року, рішення Слобідської міжрайонної МСЕК скасовано. Як убачається з копії виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААВ №686127, [PERSON] , [INFO] , 07.11.2022 року пройшов первинний огляд, група інвалідності - друга з 07.11.2022 року, загальне захворювання, інвалідність встановлено до 01.12 2023 року, дата чергового переогляду - 07.11.2023 року. Згідно копії виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААГ №310003, [PERSON] , [INFO] , 09.10.2023 року пройшов повторний огляд, група інвалідності - друга з 09.10.2023 року, загальне захворювання, інвалідність встановлено до 01.11 2026 року, дата чергового переогляду - 09.10.2026 року. Згідно копії довідки Відділу опрацювання документації №2 (Слобожанський район) управління з питань виплат головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.03.2025 року по особовому рахунку № [NUMBER] , [PERSON] виникла переплата пенсії за період з 01.12.2023 року по 28.02.2025 року в розмірі 44 040 грн. 20.03.2025 року на адресу відповідача відділом перерахунків пенсії №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області направлено лист, яким [PERSON] повідомлено, що з 01.03.2025 виплату йому пенсії призупинено, у зв`язку зі скасуванням ІІ групи інвалідності (довідка від 24.12.2024 №20). У зв`язку із скасуванням довідки [PERSON] запропоновано повернути зайво виплачену пенсію за період з 01.12.2023 року по 28.02.2025 у сумі 44 040 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 року позов [PERSON] до КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи», викладене у формі довідки №20 від 24.12.2024 року про невизнання інвалідом [PERSON] . Рішення набрало законної сили 22.08.2025 року. Як це гарантовано ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, як це унормовано положеннями ст. 1215 ЦК України. За змістом ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Як це закріплено положеннями п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними, до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України №6-4 від 21березня 2003 року із змінами, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Правилами ст. 50 Закону ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були надані страхувальником. Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі. Як це унормовано вимогами ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Отже, в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зловживанням з боку пенсіонера є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року, прийнятій у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017). Відтак, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей. Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав. Як виснував Верховний Суд України у справі №6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року), до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року, прийнятій у справі №753/15556/15-ц та Верховний Суд в постанові від 06 березня 2019 року, прийнятій у справі №607/4570/17-ц, виснували, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для продовження отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої. У постанові від 05 липня 2023 року у справі №912/2797/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Між тим, позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання відповідачем до органів Пенсійного фонду України завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку відповідача, або його недобросовісності. За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як це унормовано вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, як це закріплено положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, оскільки матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а отже виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed