Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

28.04.2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 20.04.2021 р. у розмірі 2 380 000, 00 (два мільйони триста вісімдесят тисяч гривень нуль копійок) та 881 833,27 (вісімсот вісімдесят одну тисячу вісімсот тридцять три) гривні 20 копійок інфляційних втрат та судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката. Вимоги мотивує тим, що 20 квітня 2021 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір позики грошових коштів, в підтвердження передачі грошових коштів, окрім Договору позики, відповідачем була власноруч написана розписка від 20 квітня 2021 р. Оригінал Договору позики та розписки знаходиться у Позивача. У відповідності до п.2.1. Договору позики розмір позики становить 2 380 000,00 (два мільйони триста вісімдесят тисяч гривень нуль копійок), що на момент укладення договору позики згідно офіційного курсу НБУ було еквівалентно 85000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США. Згідно п.4.1 Договору позика надається строком на 1 (один) рік та підлягає поверненню Позичальником Позикодавцю у строк не пізніше 20 квітня 2022 року. У відповідності до п.5.1. Договору після закінчення строку, визначеного п.4.1. цього Договору, Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві позику. Дата повернення позики - не пізніше 20 квітня 2022 року. Пунктом 2.2 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати Позикодавцеві відсотки за користування грошовими коштами, розмір яких становить 1 % від суми позики. Відповідачем частково сплачувались відсотки за користування грошовими коштами, переданими в якості позики, а саме до листопада 2021 року, тобто за сім місяців в загальній сумі 166 600,00 грн. (по 23800,00 грн. щомісячно). Однак, з грудня 2021 року Боржник [PERSON] перестав виконувати взяті на себе зобов`язання щодо сплати відсотків, пояснюючи це тим, що залишок по відсотках поверне разом з основною сумою боргу. 20 квітня 2022 року відповідач своїх зобов`язань щодо сплати суми заборгованості не виконав. Багаточисленні вимоги позикодавця проігнорував та ігнорує по даний час. Основне зобов`язання підлягало виконанню у строк до 20 квітня 2022 року. Як наслідок, позивач має право на обрахунок інфляційних втрат за період з 21 квітня 2022 року до моменту звернення до суду з даним позовом - 11 квітня 2025 р. Згідно проведених розрахунків сума інфляційних втрат за період з 21.04.2022 р. (перший день прострочення виконання грошового зобов`язання) до 11 квітня 2025 року (дата звернення до суду) становить 881 833,27 грн. Загальна сума заборгованості (основна сума боргу та плата за користування грошовими коштами) відповідача перед позивачем становить 3 261 833,27 грн. (три мільйони двісті шістдесят одна тисяча вісімсот тридцять три гривні двадцять сім копійок). На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 20.04.2021 р. у розмірі 2 380 000,00 гривень, а також судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.05.2025 року позовну заяву було залишено без руху (а.с.21). 07.05.2025 року позивачем виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки заяви (а.с. 25-26). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.05.2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 28). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2025 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 37). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, 29.09.2025 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі та надала згоду на винесення заочного рішення (а.с.48). Судом було\~вжито всіх\~заходів для\~повідомлення відповідача\~про розгляд\~даної справи\~в порядку\~загального позовного\~провадження. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, відповідач [PERSON] 25.05.2025 року отримав копію ухвали від 09.05.2025 року та копію позовної заяви з додаткам, та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.31,47). Окрім цього, відповідача повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 42) Відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Статтею 12 та частиною 1статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1)договори та інші правочини; 2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3)завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4)інші юридичні факти. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено,\~що 20 квітня 2021 року між [PERSON] та\~ [PERSON] булоукладено договір позики (а.с.7-9). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, [PERSON] , як позикодавець, передав у власність позичальника, [PERSON] , грошові кошти в сумі 2 380 000,00 (два мільйони триста вісімдесят тисяч гривень нуль копійок), що на момент укладення договору позики згідно офіційного курсу НБУ було еквівалентно 85 000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США. Строк позики 1 рік, та підлягає поверненню не пізніше 20 квітня 2022 року. Відповідно до пункту 2.2 Договору [PERSON] зобов`язався щомісячно сплачувати на користь [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами, розмір яких становить 1 % від суми позики. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином взяті на себе боргові зобов`язання та в строк до 20 квітня 2022 року суму позики, відповідно до умов договору позики від 20 квітня 2021 року, не повернув. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на день звернення позивача до суду у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість за договором позики від 20 квітня 2021 року, в загальному розмірі 3\~261\~833,27 (три мільйони двісті шістдесят одна тисяча вісімсот тридцять три гривні, двадцять сім копійок), з яких сума боргу 2 380 000,00 (два мільйони триста вісімдесят тисяч гривень нуль копійок), інфляційних втрат 833,27 (вісімсот вісімдесят одну тисячу вісімсот тридцять три гривні двадцять копійок). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її повної відсутності відповідач до суду не подав. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1046 ЦК України, грошові кошти за договором позики не повернула. Як встановлено судом, [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за умовами договору позики від 20.04.2021 року, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість перед [PERSON] в загальному розмірі 3\~261\~833,27 (три мільйони двісті шістдесят одна тисяча вісімсот тридцять три гривні, двадцять сім копійок), з яких сума боргу - 2 380 000,00 (два мільйони триста вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок, інфляційних втрат 881 833,27 (вісімсот вісімдесят одну тисячу вісімсот тридцять три гривні) двадцять сім копійок. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором позики, відповідачем по справі суду надано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови договору позики, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому із відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики від 20.04.2021 року в загальному розмірі 3\~261\~833,27 (три мільйони двісті шістдесят одна тисяча вісімсот тридцять три гривні, двадцять сім копійок), з яких сума боргу - 2 380 000, 00 (два мільйони триста вісімдесят тисяч гривень) 00 копійок, інфляційних втрат 881 833,27 (вісімсот вісімдесят одну тисячу вісімсот тридцять три) гривні 27 копійок. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача сум судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Проте, ні до позовної заяви, ні в подальшому, стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження понесення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, зокрема, в сумі 40 000,00 гривень. Таким чином, факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката суду не доведений, жодних доказів на підтвердження витрат позивача на правову допомогу в розмірі 40000,00 грн. суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, як про це просить позивач. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 15\~140,00 гривень (а.с. 26). З огляду на задоволення судом позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 15\~140,00 гривень. На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial