Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Виконавчий комітет Білицької селищної ради (орган опіки та піклування) Полтавського району Полтавської області звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом, у якому прохав: - позбавити громадянина [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; - позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; - передати дітей на піклування органу опіки та піклування; - визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - у патронатній сім`ї патронатного вихователя [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що відповідачі проживають у цивільному шлюбі та мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як батько, так матір не забезпечують належний догляд, виховання і розвиток дітей, ігнорують їхні потреби в емоційному та фізичному плані. Оскільки батьки не займаються вихованням дітей, їх розвитком, доглядом та піклуванням про них, розвиток дітей не відповідає віку. З січня 2024 року діти перебувають на обліку у службі у справах дітей як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах через ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. З вересня 2024 року діти за заявою батьків і на підставі рішення виконавчого комітету Градизької селищної ради від 20.09.2024 № 01 влаштовані до патронатної сім`ї на час подолання чи мінімізації батьками складних життєвих обставин, однак докази, які б свідчили про те, що батьки проявляють інтерес до дітей після їх влаштування у прийомну сім`ю, змінили до них ставлення на краще - відсутні. Відповідачі є схильними до зловживання алкогольними напоями, не працюють, ведуть паразитичний та аморальний спосіб життя, внаслідок чого в сім`ї утворилися умови, які шкодять інтересам дітей, а тому позивач вважає, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов`язків і тому прохає позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтриував, прохав його задовольнити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Чесак Н.І. у судовому засіданні позов підтримувала, прохала його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказувала, що знайшла роботу в іншому місті та має намір забрати дітей до себе. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився. Судом було встановлено, що останній 21.12.2024 був призваний [INFO] . Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Галушко С.С. проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на його безпідставності та виправленні батьків. Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, перевіривши надані суду докази, суд робить такі висновки. Відповідачами у цій справі є: - [PERSON] , який народився [INFO] в с. Караганда, Казахстан, паспорт громадянина України, серія [NUMBER] , виданий 13.04.2004 Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 4, 9, 33); - [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Грабівка Куликівського району Чернігівської області, паспорт громадянки України № [NUMBER] , виданий 13.12.2021 органом 5325, РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; на час розгляду справи в суді зазначила свою фактичну адресу: [ADDRESS] (а.с. 5, 9, 34, 47, 60, 61). Відповідачі у зареєстрованому шлюбі не перебувають. Відповідачі є батьками двох дітей: - [PERSON] , який народився [INFO] в с. Дрижина Гребля Кобеляцького району Полтавської області, РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво про народження видане 25.06.2020 виконавчим комітетом Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, серія [NUMBER] (а.с. 6); - [PERSON] , який народився [INFO] в м. Полтава Полтавської області, РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво про народження видане 23.12.2021 Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 7). З довідки-характеристики Старостинського округу № 2 Виконавчого комітету Білицької селищної ради від 05.11.2024 вбачається, що вихованням дітей сім`я не займається, розвиток дітей не відповідає віку, сім`я веде аморальний спосіб життя, постійно вживають спиртні напої, порушують громадський порядок в селі. [PERSON] і його співмешканка [PERSON] не працюють, домашнє господарство не утримують, земельна ділянка біля будинку постійно заростає карантинними бур`янами і не використовується за цільовим призначенням. У сім`ї відсутні продукти харчування, у будинку відключено газове постачання у зв`язку з великою заборгованістю за спожитий газ. На момент складення довідки діти вилучені з сім`ї і перебувають у патронатного вихователя в селищі Градизьк. [PERSON] і його співмешканка [PERSON] приятгувалися до кримінальної відповідальності, перебували у місцях позбавлення волі (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області № 300 від 15.11.2024 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їхніх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до затвердженого вказаним рішенням висновку органу опіки та піклування, сім`я [PERSON] та [PERSON] неодноразово була предметом уваги служби у справах дітей Білицької селищної ради та КУ "Центр надання соціальних послуг" Білицької селищної ради з причини регулярних повідомлень від старости старостинського округу № 2 Білицької селищної ради, родичів, односельців тощо про невиконання батьківських обов`язків відповідачами. У ході неодноразових обстежень умов проживання (12.08.2022, 07.03.2023, 15.05.2023, 25.07.2023, 05.01.2024, 22.04.2024, 31.07.2024, 09.09.2024) засвідчено, що в будинку, в якому проживали малолітні діти, не дотримано санітарно-гігієнічних норм, продуктовий запас малий або його не виявлено, приготованої їжі часто немає, відсутні елементарні меблі: ліжка для дітей та дорослих, стільці, постільної білизни немає, умови для прання відсутні. Шафи для одягу дітей немає, як і самого одягу та взуття. Діти мають неохайний вигляд, зазвичай перебувають зовсім без одягу, завжди голодні, розвиток не відповідає віку, на обличчі дітей неодноразов видно сліди від ляпасу. Батьки заперечували, що вони б`ють дітей, однак діти підтвердити чи спростувати це не змогли, оскільки не вміють розмовляти. Батьки на неодноразові зауваження не реагували, у рамках роботи із соціального супроводу заходів не вжили, станом на 25.09.2024 вікна в будинку не були засклені, сміття у дворі не прибране, трава не скошена, в будинку лад не наведено, стіни не побілено, дрова на зиму не заготовлені, димохід в будинку не прочищено, мінімального запасу продуктів не створено, борги за спожиту електроенергію та газопостачання не сплачено. Вихованням дітей сім`я не займається, розвиток дітей не відповідає віку, сім`я веде аморальний спосіб життя, постійно вживають спиртні напої, порушують громадський порядок в селі. [PERSON] і його співмешканка [PERSON] не працюють, домашнє господарство не утримують, земельна ділянка біля будинку постійно заростає карантинними бур`янами і не використовується за цільовим призначенням. У сім`ї відсутні продукти харчування, у будинку відключено газове постачання у зв`язку з великою заборгованістю за спожитий газ. На момент складення довідки діти вилучені з сім`ї і перебувають у патронатного вихователя в селищі Градизьк. [PERSON] і його співмешканка [PERSON] приятгувалися до кримінальної відповідальності, перебували у місцях позбавлення волі, [PERSON] піддавався адміністративним стягненням за ст. 175-1, 178 КУпАП. Додатково до вищезгаданих у довідці-характеристиці відомостей, встановлено, що в ніч з 23.10.2024 на 24.10.2024 в будинку за адресою [ADDRESS] , через недотримання правил протипожежної безпеки сталася пожежа, якою знищено вогнем телевізор, ліжко, стіл і шафу, закопчені стіни, в 3 кімнатах на площі 30 кв.м, пошкоджена рама вікна. Сім`я не проживає за місцем реєстрації, що ускладнює організацію соціальної допомоги, особливо з огляду на відсутність стабільності в побутових умовах та відсутність з боку родини зацікавленості у співпраці (а.с. 11-12, 17, 18, 19-24). Водночас, суд зауважує, що відповідно до наданого відповідачкою витягу з ІАС "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", відомості про те, що [PERSON] притягалася до кримінальної відповідальності, має незняту чи непогашену судимість або перебуває у розшуку - відсутні (а.с. 70), а відповідно до повідомлення КНП "ЦПМСД Білицької селищної ради" № 01-22/383 від 18.06.2025 звернень щодо побоїв, опіків чи харчових отруєнь малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не було, відсутня фіксація фізичного насилля над дітьми (а.с. 109). 17.01.2024 наказом № 60-06 служби у справах дітей Білицької селищної ради взято на облік дітей, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16) Рішенням виконавчого комітету Градизької селищної ради №1 від 20.09.2024 та відповідно до наказу № 170 від 18.09.2024 служби у справах дітей виконавчого комітету Градизької селищної ради вирішено влаштувати дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, [PERSON] та [PERSON] , на підставі заяви батьків - [PERSON] та [PERSON] від 06.09.2024, до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що було оформлено відповідними актами про факт передачі дитини від 18.09.2024 (а.с.13, 14, 15). Відповідачкою було подано довідку про те, що з 02.01.2025 згідно наказу № 2 від 31.12.2024 вона працевлаштована на посаді продавець продовольчих товарів ФОП [PERSON] і відповідно має доходи (а.с. 86, 87, 88, 89-90), однак відповідно до довідки, отриманої за запитом служби у справах дітей від 09.06.2025 ФОП [PERSON] повідомила, що [PERSON] звільнена 28.05.2025 (а.с. 105). Відповідно до повідомлення служби у справах дітей Градизької селищної ради № 01-19/295 від 10.09.2025, станом на день надання відповіді ні батько, ні мати дітей не відвідували. Батько до служби не звертався та не виявляв бажання побачитися з дітьми, дітям не телефонував. Мати 16.04.2025 (тобто під час судового розгляду) звернулася смс-повідомленням з проахння узгодити дні та години спілкування з дітьми, але на цьому спілкування з нею припинилося, оскільки вона не продовжила спілкування зі службою. Мати намагається телефонувати дітям через відеозв`язок через день або два-три рази на тиждень, 3-4 рази надсилала дітям посилки з іграшками та один раз прислала 1000 гривень, та один раз зініціювала зустріч, яка відбулася в м. Полтава у квартирі тітки (рідної сестри батька дітей), однак діти зустріли матір з прохолодою і охоче побігли до тітки, а не до матері; розмір привезеного відповідачкою одягу (шапка і баф) виявився більшим на два розміри, а шоколад, який вона їм привезла, діти майже не їдять; малолітній [PERSON] з матір`ю майже не спілкувався, грався з тіткою та братом, діти з матір`ю фактично не попрощалися, що вказує на відсутність прив`язаності дітей до матері (а.с. 123) Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК Україникожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства»,Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч.3ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7ст.7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно з п.16постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 рокутаке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення ч.8ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Частиною першоюстатті 8 Закону України «Про охорону дитинства`передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19СК Українипри розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Позбавлення батьківських прав - одна з найскладніших з емоційної та процедурної точки зору категорія справ. Позбавити батьківських прав можливо, але позивачу потрібно зібрати достатньо доказів недобросовісної поведінки відповідача. Згідно з частинами першою-четвертоюстатті 150 СК Українибатьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першоїстатті 155 СК Україниздійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно дост. 164 Сімейного кодексу Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зіст. 165 Сімейного кодексу Україниправо на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно дост.12 Закону України «Про охорону дитинства`на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. \~ Судом встановлено, що відповідачі ухилилися від виконання батьківських обов`язків і до початку судового провадження реальних активних дій до виправлення не проявляли, лише після пред`явлення позову з ініціативи відповідачки відбулася одна зустріч відповідачки з дітьми, яка виявила байдужість дітей до матері, а дзвінки дітям відповідачі здійснювали іноді перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і цікавості у дітей спілкування не викликало, що підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зважаючи на вищенаведене, позивачем доведено обставини стосовно свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків. Відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, уваги дітям не приділяють. Жодних реальних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дітей відповідачі не вчинили, активна дієва позиція у відповідачів відсутня. Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачами будь-яких дій (заходів) щодо зміни ситуації, яка склалася, що, в свою чергу, давало б суду підстави вважати, що відповідачі бажають виправити свою поведінку в інтересах дітей. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо дітей: не цікавляться їхнім життям, розвитком та здоров`ям, не надають матеріального утримання. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. За змістом ч.4ст.169 СК Українипоновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що особа, позбавлена батьківських прав істотно змінила в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини. Зміни в способі життя особи, позбавленої батьківських прав, її ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів особи, позбавленої батьківських прав змінити свою поведінку, необхідно, щоб її спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров`ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси. Поновлення батьківських прав допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову особи, позбавленої батьківських прав про поновлення її в батьківських правах. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в особи в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Отже, за наявності підстав у майбутньому, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 2, 3ст. 166 СК Україниособа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частиною 3ст. 181 Сімейного кодексу Українивстановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч. 1ст. 191 Сімейного кодексу Україниаліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та в порядку ч. 1ст. 430 ЦПК Українидопускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене, суд вважає, що одночасно з прийняттям рішення про позбавлення відповідачків батьківських прав, то з останніх слід стягувати аліменти на утримання дітей За правилами частини 4статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (частина 5статті 167 СК України). Згідно вимогст. 243 СК України, опіка установлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, та позбавлена батьківського піклування. Опіка встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. З урахуванням того, що заяв від осіб, які мають переважне право на передання їм дитини у матеріалах справи відсутні, відтак, дітей не можливо передати на опікування рідним. З огляду на зазначене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved