Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

16 липня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1992 року, від якого сторони мають двох повнолітніх дітей. Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось, відповідач застосовує відносно неї фізичне та психологічне насилля, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Сімейні стосунки припинені в березня 2025 року та більше не поновлювались, однак відповідач не бажає розірвати шлюб через державний орган реєстрації актів цивільного стану. Позивачка наполягає, що подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Дацишина М. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судовими повістками, про що свідчить особистий підпис в рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 05 вересня 1992 року Плужненською сільською радою Ізяславського району актовим записом № 20, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 05 вересня 1992 року, копія якого додана до матеріалів справи. Від вказаного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких додані до матеріалів справи. Також, судом встановлено, що фактично підстав вважати можливим збереження сім`ї немає, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, про що повідомила позивачка у поданій позовній заяві, яку підтримав її представник, проти чого ніяких заперечень відповідач не подав. Намірів на відновлення сімейних стосунків позивачка не має. Суд враховує, що відповідно до ч. 1\~ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України\~встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи, що відсутні будь-які підстави для примирення сторін, подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, враховуючи категоричну позицію позивачки та її представника про необхідність розірвання шлюбних відносин, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них.

Outcome: approved