Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Останкова В.О., в інтересах позивача Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: - 3 % річних у сумі 11\~038 грн 26 коп. та інфляційні у сумі 51\~227 грн 16 коп. за період прострочення сплати кредиту з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року; - судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у сумі 3 028 грн 00 коп. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 червня 2008 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11364451000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 12000,00 доларів США, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит та сплатити проценти в порядку та на умовах кредитного договору не пізніше 24 червня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами виникла прострочена заборгованість за вказаним договором та АТ «УКРСИББАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області області від 03 травня 2012 року у справі 2320/765/12 стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 85 996 грн 38 коп. Після набрання рішенням суду законної сили були отримані виконавчі листи та направлені для примусового виконання. За період перебування на примусовому виконанні з 03 жовтня 2016 року по 01 липня 2022 року сплачено 24 287 грн 03 коп. Станом на 30 травня 2025 року виконання рішення суду триває. Таким чином, з урахуванням положень ст.625 ЦК України, за прострочення погашення суми боргу, що підлягає стягненню за рішенням суду, необхідно стягнути з відповідача 3% річних у сумі 11 038 грн 26 коп. та інфляційні у сумі 51 227 грн 16 коп., за період прострочення з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Ураховуючи наведене, АТ «УКРСИББАНК» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 09 липня 2025 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 24 вересня 2025 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення їй даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Зокрема, відповідача повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких поштове відправлення отримано відповідачем 16 липня 2025 року Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористалася. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 25 червня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11364451000, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти у сумі 12 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 24 червня 2015 року. Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03 травня 2012 року, ухваленого у справі № 2320/765/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 85 996 грн 38 коп., стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» судові витрати в сумі 859 грн 96 коп. З інформаційної довідки від 10 червня 2025 року Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що виконавче провадження № 49794907 з виконання виконавчого листа від 23 травня 2012 року № 2/2320/499/12 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором у сумі 86 856 грн 34 коп. перебуває на примусовому виконанні у Другому ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Черкаської області. Згідно розрахунків заборгованості за невиконання рішення суду у справі № 2320/765/12 станом на 23 лютого 2022 року АТ «УКРСИББАНК» нарахована заборгованість в порядку ст. 625 ЦК України за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року 3 % річних у сумі 11 038 грн 26 коп. та інфляційні у сумі 51 227 грн 16 коп., що разом становить 62\~265 грн 42 коп. За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. За статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Водночас індексація не застосовується, а передбаченні частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати не нараховуються у разі прострочення зобов`язання, визначеного в іноземній валюті. У справі, що розглядається, боржником отримано кредит за договором в іноземній валюті доларах США. Тобто предметом укладеного між сторонами договору кредиту є іноземна валюта, яку боржник зобов`язався повернути банку. Водночас заборгованість за договором кредиту на підставі заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2014 року у справі № 401/2745/14-ц, ухваленого за позовом забезпеченого кредитора, який пред`явив позов про стягнення заборгованості у гривнях, стягнута з боржника у гривнях без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті. Зазначене рішення суду набрало законної сили і на його виконання про стягнення боргу в гривнях суд видав відповідний виконавчий документ «виконавчий лист», який перебуває на примусовому виконанні у державній виконавчій службі. ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Отже, кредитор, користуючись своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржника у гривнях, з урахуванням чого валютою такого зобов`язання з цієї дати стала національна валюта гривня. Враховуючи наведене, кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові у національній валюті гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника у цій валюті, має право за частиною другою статті 625 ЦК України на нарахування інфляційних втрат на таку заборгованість боржника за весь час прострочення виконання ним грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту з боржника, яке не виконане останнім, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак підлягають повному задоволенню. Наведені висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, наведеним, зокрема, у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 921/542/20, від 20 травня 2021 року у справі № 910/3077/20. При цьому, суд зауважує, що відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву та не спростувала розміру нарахованої суми позивачем. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved