Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У березні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, згідно з якою позивач просив суд: Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (ЄДРПОУ 41916045) здійснювати [PERSON] (споживач о/р № [NUMBER] ), нарахування за електричну енергію по будинку за адресою [ADDRESS] відповідно до показань приладу обліку згідно пункту Договору №16 141036-508-20 від 07.10.2003р. про користування електричною енергією, а саме за тарифом - «13 коп. + 20% = 15,6 коп. за 1 квт.ч. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.10.2003 між [PERSON] (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», правонаступником якого в подальшому стало ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (далі - третя особа) було укладено договір 141036-508-20 від 07.10.2003р. про користування електричною енергією (надалі - Договір) Договір було укладено на користування та постачання електричної енергії в будинку [ADDRESS] та належить позивачу на підставі свідоцтва про приватну власність та також при укладанні договору враховано, що позивачу належить трансформаторна підстанція - 6051, до якої здійснене підключення будинку. Позивачем виконувалися умови договору 141036-508-20 про користування електричною енергією та завжди сплачувалися рахунки за фактично спожиту електроенергію згідно показів лічильника. У позовній заяві зазначено, що в подальшому розподіл електричної енергії на приватний садовий будинок за адресою [ADDRESS] почав здійснюватися на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (надалі - Публічний договір), до умов якого було приєднано позивача згідно із п.4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 на умовах договору про користування електричної енергії, укладеного з постачальником за регульованим тарифом за особовим рахунком № [NUMBER] . Надалі позивачу надійшло попередження від відповідача про відключення електроенергії №2297 від 14.05.2018, однак до розрахунків заборгованості були включені суми, які не можуть стягуватися відповідно до закону. Відповідно до листів НКРЕ та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Позивачу стало відомо про наявність ознак того, що п.16 Договору від 07.10.2003р. суперечить актам цивільного законодавства. Відповідно до пункту 16 Договору №141036-508-20 від 07.10.2003р. укладеного між [PERSON] та АТ «Київенерго», оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань обліку 13 коп. + 20% = 15,6 коп. за 1 квт.ч. + 777 квт.ч. (ежемес. ППХ) + 2,41% (от собствен. Расход. и 141036-507-20) в мес.. Позивачем вказано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2023 року в задоволенні вимог поданого позивачем позову до АТ «К.Енерго» (ПАТ «Київенерго»), Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські Енергетичні Послуги» про визнання пункту договору частково недійсним було відмовлено (справа № 761/22952/18). На вищевказане рішення була подана апеляційна скарга, 23.01.2024р. вона була залишена без задоволення, а рішення без змін. Рішення набрало законної сили. Зазначеним рішенням остаточно було вирішено про те що відповідний пункт договору №16 щодо оплати електричної енергії є дійсним і саме по ньому повинні здійснюватися нарахування. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач здійснює частину нарахувань згідно Публічного договору, а частину нарахувань згідно п.16 Договору від 2003р., при цьому враховуючи наявність відповідних судових рішень нарахування повинні здійснюватися виключно за п.16 Договору від 07.10.2003р. В жодному разі є незаконним здійснення нарахування за лише частиною пункту 16 вказаного Договору та окремо додатково і за Публічним договором. В такому випадку, на переконання позивача, грубо порушуються його права, як споживача, через очевидно незаконні дії відповідача. Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку із викладеним, позивач вважає, що його права були грубо порушені, так як з нього здійснюють стягнення заборгованості за двома договорами, хоч судовим рішенням, яке набрало законної сили було встановлено про дійсність положень лише одного договору від 2003р. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2025 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказані цивільній справі, розгляд цивільній справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.04.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву у якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, що з 01.01.2019 [PERSON] (об`єкт за адресою: [ADDRESS] ) приєднався до умов публічних договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги. У відзиві вказано, що з 01.01.2019 [PERSON] приєднався до договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги на умовах Комерційної пропозиції «Побутова» (далі - КП). Відповідно до умов КП обсяг фактично спожитої електричної енергії визначається адміністратором комерційного обліку у відповідності до Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 та включає зокрема, технологічні витрати в мережах до межі балансової належності та/ або на роботу елементів електричної мережі за наявності у власності/користуванні споживача елементів електричної мережі (силовий трансформатор, автотрансформатор, лінії електропередавання і реактори, тощо). Відповідачем вказано, що позивач має здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку та оплачувати втрати електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу облік. Окрім того, позивач, як власник, має наразі додаткові обов`язки щодо утримання власної трансформаторної підстанції, які, окрім іншого, полягають в додаткових нарахуваннях, пов`язаних з втратою електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку» 15.04.2025 до суду надійшли пояснення третьої особи, відповідно до яких вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог. 25.06.2025 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи. 26.09.2025 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи, а саме долучення копії Угоди про розстрочення сплати заборгованості від 01.04.2015. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Третя особа, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про місце дату та час судового засідання повідомлялася належним чином. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року в справі №761/22952/18 в задоволенні позову [PERSON] до АТ «К.Енерго» (ПАТ «Київенерго»), Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські Енергетичні Послуги» про визнання пункту договору частково недійсним відмовлено (а.с. 8-12). Вказаним рішенням суду встановлено наступні обставини. У червні 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просив визнати п. 16 договору №141036-508-20 від 07.10.2003 частково недійсним. У судовому засіданні 16.07.2021 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив визнати п. 16 договору №141036-508-20 від 07.10.2003 в частині додаткових нарахувань у виді «777 квт.ч (ежемес. ПХХ) + 2,41 % (от собствен. расход. и 141036-507-20) потери К.З. + 0,02 % (от собств. расх. та 141036-507-20) в мес». недійсним та заборонити відповідачу-3 здійснювати додаткові нарахування за вказаним договором у виді «777 квт.ч (ежемес. ПХХ) + 2,41 % (от собствен. расход. и 141036-507-20) потери К.З. + 0,02 % (от собств. расх. та 141036-507-20) в мес». Судом встановлено, що 07.10.2003 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» було укладено договір № 141036-508-20 від 07.10.2003 про користування електричною енергією, відповідно до п.1 якого Енергопостачальник надійно постачає споживачу електричну енергію, а споживач оплачує її за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором (далі - Договір). Судом встановлено, що позивач з 2003 року є власником трансформаторної підстанції № 6051. Відповідно до п. 16 Договору, зокрема передбачено, що оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку 13 коп. + 20% = 15,6 коп. за 1 квт.ч. + 777 квт.ч. (ежемес. ПХХ) + 2,41 % (от собствен. расход. и 141036-507-20) потери К.З. + 0,02% (от собст. расх. и 141036-507-20) в мес. Згідно п. 21 Договору взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються законодавством. За таких обставин, з огляду на викладене вище, позивач має здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку та оплачувати втрати електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку. Відтак, віднесення відповідачем втрат електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу (ізоляторів опори № 1) до місця встановлення приладу обліку (ГРЩ житлового будинку) на рахунок позивача не суперечить умовам Договору, нормам чинного законодавства та регламентується з вимогами п. 19 ПКЕЕН, які діяли на момент укладення Договору. Договір № 141036-508-20 про користування електричною енергією від 07.10.2003 в цілому та, зокрема, в частині п.16, є правочином, що на момент його вчинення не суперечив нормам чинного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, був вчинений особами, наділеними необхідним обсягом цивільної дієздатності, з вільним волевиявленням сторін, у формі, встановленій законом, та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а отже підстави недійсності такого правочину відсутні. Разом з тим, правом, встановленим ст. 651 ЦК України, позивач не скористався, у період з 07.10.2003 по 19.06.2018 щодо зміни умов Договору, зокрема й в частині умов та порядку оплати, визначених п. 16 Договору, до відповідача не звертався. В свою чергу, відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками до 26.06.2018 регулюватися Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (ПКЕЕН). При цьому, серед іншого, слід звернути увагу, що взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються положеннями зокрема, Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018, іншими нормативно-правовими актами України. Згідно п. 6 ПРРЕЕ до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема, сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства. З 01.01.2019 позивач приєднався до умов публічних договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги на умовах договору про користування електричною енергією з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. Нарахування за спожиту електричну енергію здійснюються відповідно до зазначених договірних умов. При цьому суд звертає увагу на те, що після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. Так, постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі №761/22952/18 апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року - залишено без змін. Зазначено постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі №761/22952/18 встановлено наступні обставини. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладений позивачем договір № 141036-508-20 від 07.10.2003 про користування електричною енергією за своєю природою є правочином та на момент укладення відповідав критеріям передбаченим ст. 203 ЦК України. Судом не встановлено, що вказаний договір, в тому числі в частині п. 16, суперечив цивільному законодавству, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. На момент укладення договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, були вільними в його укладені, крім того правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме на постачання електричної енергії та користування нею. Матеріалами справи підтверджено, що сторони виконували умови договору, відповідачем здійснювалось постачання електроенергії, а позивачем здійснювалась оплата за таке користування. Позивач з 2003 року по 2018 рік не звертався до відповідача щодо зміни умов Договору, зокрема й в частині умов та порядку оплати, визначених п. 16 Договору. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання вказаного правочину в частині п. 16 недійсним. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 312 від 14.03.2018, іншими нормативно-правовими актами України. Відносини, які виникали в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), до 11.06.2018 регулювалися Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 (ПКЕЕ). При цьому, дія ПКЕЕ поширювалася на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення). Позивачем як в позові та і в апеляційній скарзі вказується, що на нього на момент укладення Договору поширювались п.п. 1.7 та 6.29, 6.32 ПКЕЕ, однак як правильно вказував суд першої інстанції, при укладенні Договору стороною був позивач, який не мав статусу фізичної особи - підприємця, отже, позивач мав статус побутового споживача та відносини між ним та енергопостачальником до 26.06.2018 регулювалися договором про користування електричною енергією для населення, укладеного відповідно до норм ПКЕЕН, якими не було передбачено укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж та відшкодування витрат. Крім того, на момент укладення Договору позивач був один підключений до своєї трансформатної підстанції, в той же час, виходячи із встановлених положень ПКЕЕН, зокрема, абзацу другого пункту 19 ПКЕЕН, у власності побутового споживача (населення) могла бути трансформаторна підстанція, яка використовувалася виключно для потреб цього споживача, при цьому, ПКЕЕН не було передбачено врегулювання питань, які виникають у разі транзиту електричної енергії, зокрема, щодо складення балансу електричної енергії, розподілу втрат електричної енергії, відшкодування витрат на утримання та обслуговування електричних мереж тощо. Таким чином, позивач, як власник має наразі додаткові обов`язки, щодо утримання власної трансформаторної підстанції, які окрім іншого полягають в додаткових нарахуваннях, пов`язаних з втратою електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку. Позивач помилково вважає, що він має бути позбавлений такого обов`язку, оскільки він сплачує такі витрати, які вже включені в тариф за електричну енергію, яку він оплачує за лічильником. Суд першої інстанції надав детальну оцінку в рішенні вказаним обставинам і дійшов вірного висновку, що відсутні передбачені Законом підстави для звільнення власників трансформаторних підстанцій від такого обов`язку з огляду на оплату ним електроенергії по діючим тарифам. У вищевикладеній постанові суду апеляційної інстанції, вказано, зокрема, позивач як власник трансформаторної підстанції, до якої в подальшому були підключені і інші споживачі послуг невірно обрав спосіб захисту своїх прав. Позивач має право на даний час передати таку підстанцію за договором для користування чи у власність відповідача, і відповідно не буде зобов`язаний оплачувати додатковий тариф , або ж укласти інші договори, якими передбачити відшкодування його витрат на обладнання, яке наразі використовує відповідач та інші споживачі послуг. В разі відмови укласти договори, позивач може обрати способом захисту своїх прав, відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, вказані вище обставини встановленні рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23.06.2023, яке набрало законної сили та постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі №761/22952/18 повторному встановленню не підлягають. ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» створено в результаті здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу, відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», упродовж шести років з дня отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальної послуги на території м. Києва, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання. Товариство здійснює діяльність на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон), Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 312 від 14.03.2018, іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії - це продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії, а універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України. У м. Києві єдиним постачальником універсальної послуги є ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ». Побутові та малі непобутові споживачі мають право (не обов`язок) на постачання електричної енергії на умовах універсальної послуги за економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними цінами, які формуються відповідно до затвердженої НКРЕКП методики. Відповідно до п. 1.1.1 ПРРЕЕ споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність). Згідно з п. 1.2.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (п. 3.1.9 ПРРЕЕ). Відповідно до вимог постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг Таким чином з 01.01.2019 [PERSON] (об`єкт за адресою: [ADDRESS] ) приєднався до умов публічних договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до цього Договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього Договору. Типовий договір споживача про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є Додатком 6 до Правил роздрібного ринку. Відповідно до п. 1.2.15 ПРРЕЕ на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (3.1.9. ПРРЕЕ). Відповідно до п. 3.1.6. ПРРЕЕ постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема за умови, якщо споживач є стороною діючих договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії». Відповідно до статей 6, 63 та пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» постановою № 1268 від 26.10.2018 року НКРЕКП затвердила Методичні рекомендації щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території (далі - Методичні рекомендації). Відповідно до Методичних рекомендацій ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» на виконання вимог Закону зобов`язано було, зокрема, визначити та сформувати перелік споживачів, які відповідно до статті 1 Закону належать до категорії побутових та малих непобутових споживачів та забезпечити передачу повних даних відповідно до додатка 1 до цих Методичних рекомендацій, у тому числі персональних даних з дотриманням чинного законодавства. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Таким чином з 01.01.2019 [PERSON] приєднався до договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги на умовах Комерційної пропозиції «Побутова» (далі - КП). Відповідно до умов КП обсяг фактично спожитої електричної енергії визначається адміністратором комерційного обліку у відповідності до Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 та включає зокрема, технологічні витрати в мережах до межі балансової належності та/ або на роботу елементів електричної мережі за наявності у власності/користуванні споживача елементів електричної мережі (силовий трансформатор, автотрансформатор, лінії електропередавання і реактори, тощо). Згідно з п. 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку АКО в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. Відповідно до п. 10 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії виконує відповідний оператор системи розподілу (далі - ОСР) Таким чином, після отримання інформації від ОСР про обсяги спожитої електроенергії Товариством формуються рахунки за відповідний розрахунковий період. Відповідно до п. 4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Обсяг фактично спожитої електричної енергії визначається адміністратором комерційного обліку у відповідності до Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 та включає зокрема, технологічні витрати в мережах до межі балансової належності та/або на роботу елементів електричної мережі за наявності у власності/користуванні споживача електричної мережі (силовий автотрансформатор, лінії електропередавання і реактори, тощо) трансформатор. Отже, постачальник самостійно не визначає обсяги споживання електричної енергії, а використовує дані, що надаються ОСР у відповідності до вимог ПРРЕЕ та Кодексу комерційного обліку електричної енергії. Яким чином ОСР здійснює нарахування обсягів, які передає Постачальнику, Товариству невідомо. У той же час, постановою від 23.01.2024 у справі № 761/22952/18 встановлено: «Згідно з Додатком N 8 до Договору «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" та Схемою електроустановок та точок розподілу мереж, в балансовій належності позивача, зокрема перебувають КЛ (кабельна лінія) 10 кВ, ТП 526, опора N 1, ТП 6051, КЛ 0,4 кВ, тобто, електричні мережі напругою понад 0,4 кВ. Межа розподілу відповідальності сторін встановлена на ізоляторах опори N 1. Прилад обліку N 0305553 встановлений не на межі розподілу електромереж. За таких обставин, з огляду на викладене вище, позивач має здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку та оплачувати втрати електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку. Таким чином, позивач, як власник має наразі додаткові обов`язки, щодо утримання власної трансформаторної підстанції, які окрім іншого полягають в додаткових нарахуваннях, пов`язаних з втратою електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку». Відповідно до п. 2.1. КП постачання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах цієї КП здійснюється за фіксованими цінами на електричну енергію для побутових споживачів, встановленими відповідним нормативно-правовим актом. Законом України «Про ринок електричної енергії» визначено, що функціонування ринку електричної енергії здійснюється на принципах недискримінаційного ціно- та тарифоутворення, що відображає економічно обґрунтовані витрати, а ціни та тарифи на ринку електричної енергії, що регулюються державою, повинні бути встановлені з урахуванням вимог цілісності Об`єднаної енергетичної системи України, економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного учасника ринку електричної енергії та належного рівня норми прибутку. Економічно обґрунтована вартість електричної енергії для кінцевого споживача має включати в себе вартість її закупівлі на ринку електричної енергії, вартість послуги з передачі електричної енергії, вартість послуги з розподілу електричної енергії та вартість послуги постачальника електричної енергії. Відповідно до п. 2.1. КП постачання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах цієї КП здійснюється за фіксованими цінами на електричну енергію для побутових споживачів, встановленими відповідним нормативно-правовим актом. Законом України «Про ринок електричної енергії» визначено, що функціонування ринку електричної енергії здійснюється на принципах недискримінаційного ціно- та тарифоутворення, що відображає економічно обґрунтовані витрати, а ціни та тарифи на ринку електричної енергії, що регулюються державою, повинні бути встановлені з урахуванням вимог цілісності Об`єднаної енергетичної системи України, економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного учасника ринку електричної енергії та належного рівня норми прибутку. Економічно обґрунтована вартість електричної енергії для кінцевого споживача має включати в себе вартість її закупівлі на ринку електричної енергії, вартість послуги з передачі електричної енергії, вартість послуги з розподілу електричної енергії та вартість послуги постачальника електричної енергії. Враховуючи викладене ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» як постачальник універсальної послуги на закріпленій території, не встановлює ціни на електроенергію для побутових споживачів, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України відповідно до його повноважень шляхом установлення, зокрема обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2024 № 632 встановлено єдину фіксовану ціну (тариф) на електроенергію для населення, яка з 01 червня 2024 року по 31 травня 2025 року становить 4,32 грн/кВтг з ПДВ, та є єдиною для всіх споживачів незалежно від обсягів споживання. Продовжують діяти тарифні коефіцієнти (двозонні, тризонні) для споживачів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19). Відповідно до ст.12, ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, відсутність обставин, які підтверджували б факт порушення права особи, за захистом якого вона звернулась, а також законна можливість відповідача його відновлення, є самостійною підставою для відмови у задоволенні такого позову Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed