Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~В жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з його батьком [PERSON] за місцем його фактичного проживання. В обґрунтування позову вказує, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 2001 року народження. До 2014 року він з сім`єю проживав у м. Донецьку. В 2014 році у зв`язку з початком військових дій на території Донецької області він перевіз сім`ю до м. Ірпеня Київської області, сам деякий час ще працював у м. Донецьку, так як був єдиним, хто утримував сім`ю. У зв`язку із окупацією м. Ірпеня 04 березня 2022 року він евакуював свою сім`ю із м. Ірпеня до м. Львова, після чого повернувся на роботу до м. Києва, так як працював у сфері критичної інфраструктури. В період з квітня 2022 року по листопада 2023 року їх син [PERSON] та їх донька [PERSON] проживали разом з матір`ю на території Норвегії, так як дружина з дітьми без його відома туди виїхала. В листопаді 2023 року після того, як дружина залишила дітей самих на території Норвегії, протягом двох тижнів, син ( без паспорту) та донька самостійно були змушені повертатися в Україну, без супроводу батьків, де він їх зустрів на кордоні. Та з листопада 2023 року донька [PERSON] та син [PERSON] проживають із ним. Матір дітей, відповідачка по справі, постійно проживає на території Норвегії.15 травня 2023 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між ним та відповідачкою розірвано. 02 травня 2023 року відповідно до судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів доходу та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на той факт, що син [PERSON] з листопада 2023 року проживає постійно з ним, він безперервно сплачує на користь відповідачки аліменти на утримання сина, які вона витрачає на свої потреби. Син [PERSON] не має бажання проживати з матір`ю, їхнє спілкування обмежене виключно по телефону. За місце проживання сина матір не з`являється, приїжджає в Україну виключно на судові засідання. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2024 року зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на підставі судового наказу виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Зараз він проживає разом із дітьми за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщені особи. Він офіційно працевлаштований та має постійний дохід і може забезпечити потреби дітей. Син , [PERSON] , висловив своє бажання проживати разом із ним в Україні, в м. Ірпінь, без примусу, самостійно, та без будь якого тиску повернувся до України з Норвегії. Місцем перебування відповідачки є Норвегія. На даний момент [PERSON] є учнем Ірпінського гуманітарного ліцею «Лігвінст» імені Заріфи Алієвої Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області. У [PERSON] не склалися стійкі та дружні відносини у колективі школи в Норвегії, оскільки в його класі навчалась дівчинка, батько якої є новим бойфрендом відповідачки і це супроводжувалось частими скандалами дівчинки, коли матір забирала [PERSON] зі школи. [PERSON] самостійно прийняв рішення повернутися до України і проживати разом з батьком, факт залишення дитини самої в іншій країні без паспорта, вказує на беззаперечні факти неналежного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків; у [PERSON] в Україні є стійки родинні зв`язки, тут пройшло все його дитинство, в Україні проживають його родичі. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву (а.с.149-153) представник відповідачки вказує, що відповідачка після початку збройної агресії рф одразу виїхала з дітьми до Норвегії, після спливу року, сторони офіційно розлучилися, і відповідачка подала заяву про стягнення аліментів, так як діти проживали разом із нею. Стосунки між позивачем та від подачкою після розлучення різко погіршилися. Отже є підстави вважати, що даний позов є ніщо інше, як намагання позивача в першу чергу завдати відповідачці моральних страждань, по друге, наявність у позивача статусу батька одинака є додатковою гарантією уникнення мобілізації, незважаючи на наявність офіційного бронювання. Офіційне працевлаштування, це мінлива обставина та не є стабільною, а батько одинака набагато стабільніша позиція. Відповідачка теж є працевлаштованою, має гідне місце проживання та заробітну платню. Дина відвідувала школу, спортивну секцію, проживала разом з матір`ю та сестрою. Повернення дитини самостійно до України свідчить про безпечність позивача, як батька дитини,адже це наражало дитину на небезпеку під час дороги та і зараз під час проживання в Україні. Поведінка та дії позивача свідчать про відсутність критерію мислення та дій, які у першу чергу відповідали б інтересам дитини, навпаки всі дії позивача шкодять у першу чергу душевному та емоційному стану дитини, адже явно видно, що батько зловживає своїм впливом на дитину, дитина бачить матір та батька у суді, які споряться один з одним, дитина вимушена прийняти позицію одного із близьких йому людей на користь іншого. Зазначені у позові обставини,начебто неналежної поведінки матері не мають жодного документального підтвердження, все зазначене позивачем ґрунтується виключно на словах дитини, якій лише 12 років. На теперішній час дитини проживає з батьком, відповідно і цілком зрозумілим є той факт, що дитина, буде робити та говорити те, що потрібно позивачу, а отже розраховувати на об`єктивність всіх доказів наданих до позову за участю дитини, слід піддати окремому дослідженню та призначити по справі незалежну судову експертизу, щодо дійсного бажання проживати дитини з одним із батьків. Викладені доводу позивача у позовній заяві є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, які нічим не підтверджені та є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~18 лютого 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Лиштва Ю.В., подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, в якій просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з його матір`ю [PERSON] , за місцем її фактичного проживання у Королівстві Норвегія, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову вказує, що з 07 березня 2003 року по 15 травня 2023 року [PERSON] перебула у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області. 02 травня 2023 року на підставі судового наказу виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини є підтвердження того, що дитини проживає разом із матір`ю і цей факт відповідач за зустрічним позовом не заперечує та ним не був оскаржений. У березні 2022 року з метою збереження життя своїх дітей [PERSON] , разом із сином [PERSON] та донькою [PERSON] виїхала за межі України та поселилася у Королівстві Норвегія за адресою: Свалевеєе 21, [NUMBER] ,4956, Рісьор, Комуна. З того часу і до 08.11.2023 року [PERSON] проживала спільно на території Королівства Норвегії, влаштувалась на роботу, та має житло з усіма необхідними умовами для проживання неповнолітньої дитини. Син [PERSON] відвідував спортивну секцію, відвідував початкову школу Рісьор, на той час з 5 класу перейшов до 6 класу. 08 листопада 2023 року її син [PERSON] , [INFO] , у супроводі її доньки [PERSON] , [INFO] , за таємним сприянням їх батька [PERSON] , без дозволу [PERSON] та відома, виїхали з місця проживання Королівства Норвегії і 09 листопада прибули на територію України. [PERSON] надав доньці [PERSON] нотаріальний дозвіл на супроводження неповнолітнього брата [PERSON] та оплатив їх по поїздку. [PERSON] не дає спілкувати з дітьми, щодо дітей вчиняється психологічний тиск, дітей налаштовує проти матері, наражає їх на небезпеку через військову агресію рф. Вважає, що утримання неповнолітньої дитини на території України без дозволу та згоди матері є незаконним та шкодить інтересам дитини. Позивачка за зустрічним позовом матеріально забезпечена, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, проживала разом із дітьми у приватному будинку, в якому створені всі необхідні умови для проживання дитини. Проживання на теперішній час на території України ставить під загрозу життя дитини, постійні повітряні тривоги негативно впливають на психічний стан дитини. В судовому засіданні за участю психолога заслухано думку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який висловився з приводу того, що він хоче проживати з батьком, з уроками йому допомагає сестра, батько прибирає, допомогає, у нього в [PERSON] багато друзів, він з ними гуляє. З мамою він спілкується, зустрічаються. Він повернувся в Україну тому що часто його мама в Норвегії залишала одного, близько 10 разів на місяці, а сестра [PERSON] також навчалась, і з 13 години до 17 години він залишався сам. Коли видалась можливість поїхати з Норвегії разом з сестрою додому, він дуже зрадів, бо не хотів бути там і не хоче повертатись до Норвегії. Кишенькові гроші йому давав батько, оскільки в телефоні була подв`язана карта батька, куди батько пересилав кошти, мама кошти майже не давала. Коли мама приїзджає до України, вони бачаться, гуляють, мама запрошує його додому, він буває в неї, він не проти щоб мама повернулась додому щоб проживати з нею разом. Але наразі він на маму ображений, якщо мама вибачиться, то буде з нею спілкуватися більше. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 07 березня 2023 року до його розірвання судом 15 травня 2023 року ( а.с.16-17). У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.21-22). \~ \~ \~ \~Із довідки про доходи вбачається, що [PERSON] з грудня 2022 року по травень 2023 року працював за сумісництвом в АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та його дохід за вказаний період складає 388\~172,19 грн (а.с.27). Основним місцем працевлаштування [PERSON] є ПрАТ « ДТЕК Київські регіональні електромережі» ( а.с.28). \~ \~ \~ \~Із акту обстеження умов проживання від 29.03.2024 року вбачається, який проводився за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за цією адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Стосунки в сім`ї доброзичливі. Батько створив належні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини ( а.с.47). \~ \~ \~ \~ [PERSON] навчається в ТОВ «Центр освіти «Оптіма», що підтверджується договором № 100323112802 від 28 листопада 2023 року, плату за навчання проводить [PERSON] ( а.с.48-50). \~ \~ \~ \~З [PERSON] на підставі судового наказу 185/3917/23 від 02.05.2023 року виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Сума аліментів перерахована з моменту відкритті виконавчого провадження 27.09.2023 становить 194\~480,96 грн ( а.с.56). \~ \~ \~ \~Відповідно до психологічного висновку за результатами обстеження [PERSON] , [INFO] , виданого практичним психологом О.В. Треус: віталій має більшу прив`язаність до батька, обирає його як надійного дорослого поруч. По відношенню до мами існує деяка психологічна дистанція та деорганізований тип прив`язаності. В сім`ї батька дитина відчуває себе комфортно, має добрі стосунки з батьком та сестрою, відчуває від них підтримку. В сім`ї панує тепла, дружня атмосфера. [PERSON] має певну самостійність і вміє приймати рішення, вірить у власні сили, може спиратися на себе та батька, навіть у складних ситуаціях. ( а.с.59-71). \~ \~ \~ \~Із копії висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 49/437 від 23 квітня 2024 року про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, вбачається, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] визначено з батьком [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно з вимогами п.п.1, 2 ст. 9 Конвенції з прав дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради № 789-XII від 27.02.91\, - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з вимогами статті 160 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до вимог статті 161 Сімейного кодексу України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Згідно з вимогами статті 171 Сімейного кодексу України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Кожна сторона, згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги те, що відповідно до висновку органу опіки та піклування, прийнятого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком [PERSON] , взявши до уваги особисту думку дванадцятирічної дитини [PERSON] , щодо його бажання проживати з батьком [PERSON] , так як мати не приділяє йому належної уваги, часто залишає його самого, або у сторонніх осіб, навіть з ночівлею, що йому це не подобається, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом та про відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. Суд не бере до уваги твердження відповідача за первісним позовом щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, так як в найкращих інтересах дитини, буде визначення місця проживання дитини з батьком, про що зазначено як у висновку органі опіки та піклування так і в поясненні самої дитини, яка в судовому засіданні в категоричній формі висловила свою думку та бажання проживати з батьком. Відповідно до частини першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин, суд вважає з необхідне стягнути із відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом сплачений останнім судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 1 211,20 грн. Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору позивачем за зустрічним позовом в сумі 1 211,20 грн. необхідно покласти на позивача за зустрічним позовом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved