Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що з 01 грудня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У шлюбі, 01 грудня 2011 року, між [PERSON] та дочірнім підприємством «МЕГА ПАК» ТОВ «Клайм» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.06.2025 року вказане нежитлове приміщення зареєстровано за [PERSON] . Відтак, оскільки нерухоме майно придбано [PERSON] та [PERSON] спільними зусиллями в період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності. Посилаючись на норми ст. 60 СК України та положення ст. 368 ЦК України, позивач просила суд визнати нежитлове приміщення №10, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , та визнати за останніми право власності на вказане нежитлове приміщення - по 1/2 частки за кожним (а.с. 1-4, 171-179). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2025 року головуючим у справі визначено суддю Куць О.О. (а.с.30). Ухвалою судді від 16 червня 2025 року відкрито провадження у даній цивільні справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 34). Відповідач [PERSON] через свого представника - адвоката Пономаренка М.В. 18 липня 2025 року направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказував, що у порушення норм п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не обґрунтовано ціну позову, позивач у межах поданої заяви не надала жодного доказу, що підтверджує дійсну ринкову вартість майна - звіту про оцінку, складеного суб`єктом оціночної діяльності відповідно до національних стандартів, як того вимагають норми Закону України «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні». Відсутність оцінки унеможливлює визначення реального обсягу майнових прав сторін, дотримання принципу рівності часток згідно зі статтями 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, а також виключає можливість застосування компенсаційного механізму у разі, якщо майно залишається у користуванні одного з подружжя. Відтак, просив залишити позов без руху з вказаних вище підстав. Також зазначав, що до матеріалів справи позивачем долучено лише копію договору купівлі-продажу, що не є належним та допустимим доказом у справі і підлягає виключенню з переліку доказів у справі. Крім того, майно, що є предметом спору, було придбане виключно за рахунок особистих коштів відповідача, накопичених ним до укладення шлюбу, без участі позивача у фінансуванні чи реєстрації права власності. Спірне майно було набуте відповідачем у 2011 році виключно на підставі зарахування зустрічних однорідних вимог між ним та Дочірнім підприємством «МЕГА ПАК» ТОВ «Клайм». Зазначене зарахування здійснювалося в рахунок поворотної фінансової допомоги, яку відповідач надав зазначеному підприємству ще у 2006 році, тобто до укладення шлюбу з позивачем, який було зареєстровано у 2007 році. Таким чином, джерелом набуття майна стали особисті грошові кошти відповідача, що прямо підпадає під ознаки особистої приватної власності згідно з ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України. Фінансова основа набуття майна не пов`язана з доходами, отриманими у шлюбі, а отже, не може підпадати під режим спільної сумісної власності. Також вказував, що відповідач є стороною у справі, яка наразі розглядається в 15-му судовому окрузі штату Флорида, США, за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу (справа Case No. 50-2024-DR-010477-XXXA-SB). Це офіційно зареєстрований позов, який був поданий позивачем в грудні 2024 року, і наразі триває судовий процес. Поведінка позивача на момент подання позову та впродовж усього тривалого періоду засвідчує фактичне усунення від сімейного життя, повну байдужість до родини та ухилення від виконання обов`язків подружжя. Крім того, документ в якому описано виклик до поліції, ініційований неповнолітнім сином сторін, у зв`язку з конфліктом між батьками. Вказував, що упродовж тривалого часу позивач не проявляла жодного інтересу до родини, не брала участі у побуті, не спілкувалася з відповідачем щодо вирішення будь-яких сімейно-майнових питань. Вона не ініціювала проведення оцінки майна, не пропонувала досудового врегулювання спору, не обговорювала поділ чи спільне користування об`єктом, який нині просить поділити. Її позиція є виключно формальною та позбавленою добросовісності. Спір не має предмета, а позовні вимоги - мають бути повністю відхилені як юридично необґрунтовані та морально несправедливі. Просив суд закрити провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, а в разі відмови у задоволенні вказаного клопотання - відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, як необґрунтованого та недоведеного (а.с.42-49). 22 липня 2025 року [PERSON] через свого представника - адвоката Когана Р.В. надала суду відповідь на відзив, в якому висловила повну незгоду з позицією відповідача. Так власником спірного майна значиться за документами відповідач, а тому провести оцінку майна неможливо. В свою чергу позивач визначила ціну позову відповідно до вартості спірного нерухомого майна, зазначеної у договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01 грудня 2011 року, а саме: 106 740,43 грн. й половина від цієї суми становить 53 370,21 грн., зокрема, визначення ціни позову та проведення оцінки майна не має жодного значення для вирішення справи по суті, адже позивач не має на меті поділити це майно шляхом отримання компенсації його вартості. На аргументи\~відповідача щодо\~ недопустимості\~копії договору,\~як доказу,\~вказувала,\~що сторони\~перебували у\~шлюбі з\~2007\~року,\~спірне майно\~було придбано\~у 2011\~році і\~ у\~позивача,\~як дружини,\~наявна лише\~копія договору\~купівлі-продажу\~нежитлового приміщення\~від 01\~грудня 2011\~року,\~відповідач володіє оригіналом договору та у праві подати його на ознайомлення суду у судових засіданнях. Також позивач вказувала на безпідставність аргументів відповідача стосовно того, що спірне нежитлове приміщення є його особистою приватною власністю, оскільки грошові кошти були набуті у шлюбі, а посилання на наявність відповідної поворотної фінансової допомоги не є обґрунтованими, зокрема, на той час, сторони перебували у шлюбі вже чотири роки і за цей період були взмозі накопичити кошти на придбання нежитлового приміщення. Крім того, позивач вказувала, що посилання відповідача на її поведінку та стан справи в США не мають правового значення для розгляду даної справи, предметом якої є поділ майна подружжя. Крім того, долучений рапорт від працівників поліції у США лише доводить відношення відповідача до неї, його агресивну поведінку відносно своєї дружини, заподіяння навмисної фізичної шкоди та неможливість дійти згоди мирним шляхом Щодо витрат на правничу допомогу, з посиланням на п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, сторона позивача зазначала, що розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які [PERSON] понесла в зв`язку із розглядом справи буде надано до суду додатково після прийняття судового рішення у даній справі. З наведених підстав позивач просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі (а.с.84-90). Представником відповідача\~ адвокатом\~Пономаренком М.В.\~надано суду\~заперечення на\~відповідь на\~відзив,\~в яких\~сторона відповідача\~ вказувала,\~що позивач\~помилково стверджує,\~що надання\~відповідачем поворотної\~фінансової допомоги\~не має\~відношення до\~придбання спірного\~нежитлового приміщення\~у 2011\~році.\~Надані відповідачем\~документи,\~додані до\~заперечення,\~підтверджують безпосередній\~причинно-наслідковий\~зв`язок між\~зазначеними подіями\~та спростовують\~презумпцію спільності\~майна,\~передбачену ст.\~60\~СК України,\~що підтверджується:\~квитанціями до\~ПКО,\~які свідчать,\~що джерело\~коштів \~особисті кошти,\~отримані до\~шлюбу,\~що підтверджується\~квитанціями :\~№ 12\~від 21\~липня 2004\~року на\~суму 45\~000\~грн.,\~№ 11\~від 19\~липня 2004\~року на\~суму 40\~000\~грн.,\~№ 14\~від 23\~липня 2004\~року на\~суму 25\~000\~грн.,\~а також\~договір фінансової\~допомоги №\~19/07-1\~від 19\~липня 2004\~року на\~суму 110\~000\~грн.\~та два\~акти звірки\~взаєморозрахунків підтверджують\~факт надання\~відповідачем грошової\~суми ДП\~"МЕГА\~ПАК"\~ТОВ "ТВК"МЕГА\~ПАК"\~ще у\~2004\~році,\~тобто більш\~ніж за\~два роки\~до укладення\~шлюбу з\~позивачем.Зазначені кошти перебували у розпорядженні відповідача на праві особистої приватної власності та не могли бути об`єктом спільної сумісної власності, оскільки набуті до шлюбу. Придбання майна у 2011 році відбулося виключно за рахунок цих особистих коштів, що підтверджується договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01 грудня 2011 року, який прямо встановлює, що спірне нежитлове приміщення було набуте відповідачем в рахунок погашення заборгованості ДП "МЕГА ПАК" ТОВ "ТВК"МЕГА ПАК" перед ним за договором фінансової допомоги 2004 року. Таким чином, джерелом набуття права власності на спірне майно були не доходи, отримані під час шлюбу, а особисті кошти відповідача. Крім того, доводи позивача про неможливість проведення оцінки майна через відсутність у неї права власності є юридично неспроможними та суперечать процесуальним нормам, оскільки визначення ціни позову є обов`язком позивача. Твердження позивача, що вона не має права замовити оцінку майна без згоди власника, не відповідає дійсності. Так предметом спору є майно, яке, за твердженням позивача, перебуває у спільній сумісній власності подружжя, отже вона претендує на частку у праві власності. По-друге, у судовому порядку вона мала можливість і обов`язок заявити клопотання про надання доступу для проведення оцінки або про призначення судової експертизи, що передбачено ст. 81, 102106 ЦПК України. Позовна заява подана з істотними порушеннями, а недоліки мають бути усунені шляхом надання належної оцінки вартості спірного майна. Враховуючи вищевказане, сторона відповідача просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, а у разі відмови у задоволенні клопотання - залишити позовну заяву без руху, надавши строк для усунення недоліків. У разі продовження розгляду справи відмовити у задоволенні позову в повному обсязі як необґрунтованого та недоведеного (а.с.96-98). У додаткових поясненнях, поданих через представника адвоката Когана Р.В., позивач вказувала, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.08.2025 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та був зареєстрований у вказаній квартирі [INFO] . Однак, згідно наданого договору про надання поворотної фінансової допомоги № 19/07-1 від 19.04.2004 року, місцем реєстрації [PERSON] значиться: [ADDRESS] . Відтак, [PERSON] не маючи відношення у 2004 році до вказаної квартири не міг бути у ній зареєстрований. Крім того, у 2004 році вулиці Яворницького не існувало, а вона іменувалась провулок Жовтневий. Отже, всі докази, подані стороною відповідача викликають сумніви у свої достовірності. Зокрема, відповідачем зазначено, що джерелом коштів на придбання спірного майна є особисті кошті [PERSON] , які були набуті до шлюбу, а саме у 2004 році. Однак, квитанції ПКО №12 від 21 липня 2004 року, № 11 від 19 квітня 2004 року, № 14 від 23 липня 2004 року та договір фінансової допомоги № 19/07-1 від 19 липня 2004 року не підтверджують, що отримані з них кошти були витрачені саме на купівлю спірного майна у 2011 році, тобто, після семи років з моменту їх отримання. З 2007 року сторони перебували у шлюбі і за 4 роки мали змогу спільними зусиллями відкласти кошти на купівлю нежитлового приміщення. Крім того, у договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення взагалі не зазначено походження коштів, за які таке майно було придбано, немає посилання на жодні договори. Вищевказані докази з`явились лише після поданих суду відзиву, що викликає сумніви у достовірності таких доказів. До того ж, відповічем чи його представником не було заявлено клопотання про продовження строку на долучення доказів або про неможливість подання певних доказів (а.с.136-143) 25 серпня 2025 року позивачем через її представника адвоката Когана подано клопотання про долучення доказів рішення сесії ІV скликання Дніпровської міської ради №55/30 від 21.09.2005 року, підписане міським головою Куліченком І.І., про присвоєння найменуваня проїздам у місті Дніпропетровську щодо перейменування провулку Жовтневого на вулицю Яворницького (а.с. 183-193). У судовому засіданні представник позивача адвокат Коган Р.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Пономаренко М.В. у судовому засіданні просив відмовити у задволенні позовних вимог [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 01 грудня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1535 (а.с.10). Сторони мають чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження дітей, долучених до матеріалів справи (а.с.11-14). У шлюбі, 01 грудня 2011 року, на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення відповідач [PERSON] придбав у Дочірнього підприємства «МЕГА ПАК» ТОВ «Клайм» приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ (нині м. Дніпро), вул. Гоголя, буд. 15, прим. 10 (а.с.16-17). Вказаний правочин зареєстровано у Державному реєстрі правочинів, що вбачається з Витягу №10723672 від 01 грудня 2011 року (а.с.18). Право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] було зареєстрвано за відповідачем, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «ДМБТІ» ДОР №33216749 від 17 лютого 2012 року (а.с.19). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №430878430 від 11 червня 2025 року власником приміщення за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.25) За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно зі\~статтею 328 \~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За частиною першою\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша\~статті 70 СК України). У частині другій\~статті 372 ЦК України\~вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Як було зазначено вище, спірне нерухоме майно було придбано 01 грудня 2011 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, який був зареєстрований 01 грудня 2007 року. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що джерелом придбання спірного нежитлового приміщення є його особисті кошти, отримані до укладання шлюбу, що, зокрема, підтверджується квитанціями : № 12 від 21 липня 2004 року на суму 45 000 грн., № 11 від 19 липня 2004 року на суму 40 000 грн., № 14 від 23 липня 2004 року на суму 25 000 грн. (а.с. 110, 113, 114). Крім того відповідач вказував, що 01 грудня 2011 року між ним та Дочірнім підприємством «МЕГА ПАК» ТОВ «Клайм» укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якого останні, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ч.1 ст. 601 ЦК України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з наступних договорів: договір поворотної фінансової допомоги № 19/07-1 від 19 липня 2004 року, де [PERSON] є кредитором, а Дочірнє підприємство «МЕГА ПАК» ТОВ «Клайм» є боржником при виконанні грошового зобов`язання у сумі 110000 грн., без ПДВ ; договір купівлі-продажу нежилового приміщення № 13001 від 01 грудня 2011 року, де Дочірнє підприємство «МЕГА ПАК» ТОВ «Клайм» є кредитором, а [PERSON] є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 106740,43 грн. без ПДВ. Сторони погодились про зарахування зустрічних однорідних вимог, що виникли на підставі вищевказаних договорів в сумі 106740,43 грн. без ПДВ (п.1.2 Договору) (а.с. 108-109). Між тим договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 21 грудня 2011 року не містить жодних посилань та/або зостережень щодо вищевказаного договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01 грудня 2011 року та договору про надання поворотної фінансової допомоги № 19/07-1 від 19 липня 2004 року. Крім того, зі змісту долученого до матеріалів справи договору про надання поворотної фінансової допомоги № 19/07-1 від 19 липня 2004 року адресою відповідача значиться : [ADDRESS] (а.с. 115-116). Між тим станом на 19 липня 2004 року вулиця Яворницького іменувалась як провулок Жовтневий, та у подальшому рішенням сесії ІV скликання Дніпровської міської ради №55/30 від 21 вересня 2005 року про присвоєння найменуваня проїздам у місті Дніпропетровську провулок Жовтневий перейменовано на вулицю Яворницького (а.с. 188-190). Слід також зазначити, що поясненнями сторони позивача та даними ЄДРСР встановлено, що на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29 листопада 2007 року у справі № 2-4477/2007 було визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , а зареєстрований відповідач у вказаній квартирі лише 14 лютого 2011 року, що вбачається із відмітки у паспорті останнього (а.с.9 зворот). Відтак, суд не може визнати вказані договори належними та допустимими доказами у справі. Відповідачем не доведено, що спірне нежитлове приміщення придбано ним за його особисті кошти, зокрема, внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог. Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд не вбачає підстав для висновку про відступлення від правового режиму спільного сумісного майна на спірний об`єкт нерухомості. Аргументи відповідача щодо відсутності у матеріалах справи оцінки спірного нерухомого майна не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки предметом позову не є стягнення відповідної грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя. Посилання [PERSON] на ненадання позивачем оригіналу договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 21 грудня 2011 року суд не приймає до уваги, зокрема, стороною відповідача під час розгляду справи не висловлювалось будь-яких зауважень щодо змісту копії договору, а сам правочин зареєстрований у Державних реєстрах (а.с. 18, 19). Розглядаючи по суті даний спір, суд дійшов висновку про визнаня нежитлового приміщення №10, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] й визнання за останніми в порядку поділу майна подружжя права власності на вказане нежитлове приміщення по 1/2 частці за кожним. Отже, позовна заява підлягає задоволенню. В силу норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved