Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Другий ВДВС у місті Черкаси, про збільшення виплат та стягнення збільшеної суми боргу, в якому просить стягнути з відповідача збільшену суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 3890 днів та три проценти річних від простроченої суми, збільшеної суми боргу у розмірі 1\~772 198,06 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок скоєння [PERSON] злочину, від якого постраждав [PERSON] , вироком суду у справі № 11083619/12 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг у розмірі 583660,56 грн. На виконанні Другого ВДВС у місті Черкаси перебуває виконавчий лист № 1108/3619/12 від 30.04.2014 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 583660,56 грн. На сьогоднішній день рішення суду не виконане, оскільки залишок непогашеної заборгованості становить 395326,00 грн. З часу прийняття рішення Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] вказаного боргу, минуло десять років. За період, починаючи з 30.04.2014 року в Україні значно підвищилась вартість життя і збільшився розмір заробітної плати. В такому випадку розмір відшкодування шкоди підлягає індексації. Індексація збільшується на підставі ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення. В даному випадку індексація боргу охоплює період з 01 травня 2014 року по 23 грудня 2024 року включно. Крім того, на суму заборгованості позивач нарахував відсотки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання відповідача є грошовим. Розмір інфляційного збільшення за період з 01.05.2014 по 23.12.2024 на розмір непогашеної заборгованості становить 1250572,82 грн. Розмір заборгованості 3 % річних становить 126299,24 грн. Сукупний розмір боргу з урахуванням боргу становить 1772198,06 грн, який позивач просить стягнути на свою користь. У судове засідання позивач і його представник не з`явились. Представник позивача адвокат Заболотній П.Л. подав до суду письмову заяву, в якій просить суд урахувати, що за період з 2014 року на користь [PERSON] відшкодовано за 10 років лише 213516,35 грн. Зволікання щодо відшкодування втраченого заробітку [PERSON] , у тому числі спричинена неналежним виконанням судових рішень, що спонукало [PERSON] до звернення по судовий захист з приводу оскарження дій органу ДВС. Так, ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2023 року, по справі № 390/1509/23 за скаргою [PERSON] визнано незаконними та протиправними дії ВДВС у м. Черкаси щодо виконання забезпечення зведеного виконавчого провадження №45224816; скасовано постанови державного виконавця про повернення виконавчих документів у виконавчих провадженнях №43523036, № 43522915, №43522996. Постановою Кропивницького апеляційного суду ухвалу суду від 06.05.2024 ухвала суду від 25.01.2019 залишена без змін. У справі 390/1509/23 триває касаційне провадження, ухвалою від 24.06.2024 Верховний Суд відмовив у зупиненні виконання ухвали суду від 13.10.2023. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити та розгляд справи провести без участі позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованою адресою проживання. Правом подання відзиву відповідач не скористався, клопотання про відкладення судового засідання суду не подав. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Суд установив, що відповідно до вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.10.2013 року у справі № 1108/3619/12 [PERSON] 04.06.2009 скоїв ДТП, в результаті якої [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження і внаслідок перенесених травм на даний час [PERSON] визнаний інвалідом ІІ групи. Вищезазначеним вироком суду постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] втрачений заробіток в сумі 583\~660,56 грн (а.с.39-44). Згідно із рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.11.2020 по справі № 390/1040/20, яке не оскаржувалось, ухвалено збільшити розмір відшкодування шкоди згідно виконавчого листа № 1108/3619/12 від 30.04.2014 року, у зв`язку з підвищенням вартості життя і збільшення розміру мінімальної заробітної плати за період з квітня 2014 року по червень 2020 року та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збільшену суму відшкодування у розмірі 670306,57 гривень (а.с.45-49). З виписки з банківських рахунків щодо примусового стягнення коштів з боржника [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] за період з 01.05.2014 по 23.12.2024, вбачається здійснення періодичних платежів за виконавчим листом 1108/3619/12 (а.с.27-38). З листа в.о.начальника Другого відділу ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 16991/26.21-49131814 від 05.09.2025 вбачається, що перевіркою АСВП встановлено зокрема, що на виконанні у зазначеному відділу ДВС перебуває виконавче провадження № 43522915 та № 66859037 з примусового виконання виконавчого листа № 1108/3619/12, виданого 30.04.2014 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 583660,56 грн. 29.12.2020 до відділу надійшло рішення суду у справі № 390/1040/20 про збільшення розміру відшкодування шкоди. В межах вищевказаного виконавчого провадження з боржника стягнено та перераховано кошти на користь [PERSON] в сумі 213516,35 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 3 Конституції України, життя і здоров`я людини визначається в Україні найвищою соціальною цінністю. \~ \~ \~ \~Згідно статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. \~ \~ \~ \~ Згідно із ч.5, ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, обставини, встановлені у вироку суду від 30.10.2013 по справі № 1108/3619/12 та у рішення від 10.11.2020 по справі № 390/1040/20 не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1\~ст.1202 ЦК України\~відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Предметом позову\~у цій\~справі є\~стягнення трьох\~процентів річних\~та інфляційних\~втрат,\~нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів, присуджених у деліктному правовідношенні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком суду від 30.10.2013, на підставі якого з відповідача на користь позивача постановлено стягнути 583660,56 грн. У зв`язку із збільшенням вартості життя і розміру мінімальної заробітної плати позивач скористався правом щодо збільшення розміру відшкодування та на підставі рішення суду від 10.11.2020 розмір заборгованості в рахунок відшкодування позивачу втраченого заробітку збільшено до розміру 670306,57 грн. На даний час заборгованість відповідачем повністю не погашена та стягується в примусовому порядку, що підтверджується листом органу ДВС № 16991/26.21-49131814 від 05.09.2025. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, яку відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує суд під час розгляду даної справи. Інфляція визначається за рівнем зростання або зниження споживчих цін, визначених Держстат України. Інфляція розраховується шляхом множення суми простроченого зобов`язання на індекс зростання споживчих цін за прострочений період. При цьому, період прострочки визначається кількістю повних календарних місяців без будь-яких виключень, у тому числі місяців з дефляцією. Суд погоджується з розрахунком суми інфляції існуючого боргу та 3 % річних, за період з 01.05.2014 по 23.12.2024, наведеними в позовній заяві, отже розрахунок суми інфляції на борг у розмірі 395326 становить 1250572,82 грн, а 3 % річних становить 126299,24 грн. Обмежень щодо застосування потерпілим ст.625 ЦК України після реалізації ним свого права, передбаченого ст. 1208 ЦК України, діюче законодавство не містить. Відповідач не надав належних, допустимих та достовірних доказів на спростування позовних вимог, пред`явлених до нього в частині нарахування інфляційного збільшення боргу та 3 % річних, що є його процесуальним обов`язком, згідно ст.12, 81 ЦПК України. У той же час, суд зазначає, що позивач включив до позовних вимог суму боргу (395326 грн), однак зважаючи, що вказана сума вже присуджена позивачу і її стягнення здійснюється в примусовому порядку органом державної виконавчої служби, повторне її стягнення не ґрунтується на вимогах цивільного законодавства, тому позовні вимоги в частині 395326 грн задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: у розмірі 1376872,06 грн, що складається із: 1250572,82 грн інфляційного збільшення боргу та 126299,24 грн трьох відсотків річних. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам. Відповідно до підпункт 1\~пункту 1\~частини другої\~статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, яка підлягає сплаті фізичною особою за позовну вимогу майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зважаючи на присуджену суму та звільнення позивача від сплати судового збору з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 15140 грн. На підставі ст. 625 ЦК України,

Outcome: partial