Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

03.07.2025\~до Підгаєцького\~районного суду\~Тернопільської області\~надійшла позовна\~заява[PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, подана в її інтересах представником, адвокатом Коцкович Русланом Михайловичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії №541 від 09.12.2005; ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1099009 від 01.05.2025),\~в якій\~позивачка просить\~розірвати шлюб,\~укладений між\~нею та\~відповідачем,\~зареєстрований 28\~грудня 2016року Підгаєцьким\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Тернопільській області,\~актовий запис\~№54;\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~залишити надалі\~проживати разом\~з матір`ю;\~прізвище позивачки « [PERSON] » після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « [PERSON] »; всі понесені судові витрати у справі залишити за позивачкою; розгляд справи проводити без її участі. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що спочатку сімейне життя складалось добре, однак згодом, їхня сім`я почала розпадатись. Відповідач не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сім`ї, не приділяв достатньої уваги позивачці та їхньому сину. Останнім часом відповідач дедалі частіше почав проявляти неповагу і вчиняти сварки. Неодноразові прохання позивачки допомагати їй вести домашнє господарство, приділяти увагу їй та синові, не дали жодних результатів, адже відповідач не вважав за потрібне змінювати свою поведінку і свій спосіб життя, а тому вони змушені проживати окремо, що має місце до сьогодні протягом останнього часу, в період якого вони були змушені проживати окремо, як окремі сім`ї, і взагалі як чужі один одному люди. Вищевказані обставини є нестерпними для позивачки, приносять їй та дитині лише негативні емоції, душевні страждання та значні фінансові витрати. Шлюб носить суто формальний характер, сім`я розпалась остаточно, примирення не можливе, тому на думку позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні вiдносини немає. У шлюбі народився син. На момент пред`явлення цього позову між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання їхнього сина, а також про порядок надання відповідачу можливості побачень із сином. Позивачка вважає, що подальше спiльне сiмейне життя i збереження шлюбу суперечить її інтересам, та інтересам їхньої дитини, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Вважає що строк на примирення, передбачений ст.\~111 Сiмейного кодексу України, позитивних наслідків не дасть, оскільки він вже фактично мав місце, коли відповідачу було надано час та можливість для відновлення та покращення сімейних стосунків, якими він не скористався. До позовної заяви про розірвання шлюбу, представником позивачки було додано заяву відповідача про визнання позову, яка складена 29.05.2025, відповідно до якої [PERSON] повністю визнав заявлені позивачкою позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення цього позову. У зв`язку з перебуванням за межами Тернопільської області, відповідач просив суд розглядати цю цивільну справу без його участі, будь-яких доказів, що стосуються обставин справи у нього, як у відповідача немає (арк.спр.14). Ухвалою від 04.08.2025, після виправлення недоліків, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 10 год. 15 хв. 03 вересня 2025 року (арк.спр.25). 03.09.2025 у судове засідання сторони не з`явилися. Поштове відправлення, яким відповідачу направлено позов з копіями доданих до нього документів, з копією ухвали суду про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження та повідомленням про виклик повернулося 19.08.2025 з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою (арк.спр. 28). 01.09.2025 року через канцелярію суду позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, строку на примирення не потребує, проти заочного рішення не заперечує (арк.спр.30). Про розгляд справи без участі позивачки зазначено також в позовній заяві (арк.спр. 2 зв.) та в клопотанні про розгляд справи без участі позивача (арк.спр.15). 02.09.2025 року через канцелярію суду представник позивачки також подав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (арк.спр.31). Ухвалою суду від 03.09.2025 судове засідання для розгляду цивільної справи по суті відкладено на 23 вересня 2025 року на 14 год. 00 хв. 22.09.2025 представник позивачки на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, змін чи доповнень до заявлених позовних вимог не має, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив (арк.спр.35). 23.09.2025 у судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Повідомлення про виклик до суду у додатку "Viber" було доставлене на номер телефону відповідача. Відповідач відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Більш того, позивачка клопотала розгляд справи здійснювати без її участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою від 23.09.2025 постановлено, відповідно до ч.4. ст. 223 ЦПК України, розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу на підставі наявних у суду даних чи доказів з ухваленням заочного рішення. З`ясувавши обставини та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу,суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Підгаєцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 28 грудня 2016 року, судом встановлено, що сторони ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ) зареєстрували шлюб 28 грудня 2016 року, про що складено актовий запис №\~54 (арк.спр.6). У шлюбі\~народився син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(свідоцтво\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~виданевиконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, актовий запис №01 від 31.07.2018 (арк.спр.7). На цей час син проживає разом з позивачкою (арк.спр.1зв.) і перебуває на її утриманні. Подружжя спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна на даний час немає. Позивачка вважає, що примирення з відповідачем є неможливим і ніяких позитивних результатів не дасть (арк. спр. 2). Отже у позивачки нема наміру зберегти шлюб. Щодо позиції відповідача, то суд не бере до уваги заяву відповідача про визнання позову, датовану 29 травня 2025 року, долучену до матеріалів позовної заяви (арк. спр. 14), оскільки ця позовна заява з додатками надійшла до суду 03 липня 2025 року, а на вказаній заяві відповідача зафіксована дата вхідної кореспонденції суду 02.06.2025, що значно випереджає відкриття провадження у цій справі. Разом з тим, відповідач відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомляв, про поданий позов був обізнаний, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений, тож продемонстрував пасивне ставлення в питанні збереження шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.\~16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження /.../ є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позовні вимоги позивачки [PERSON] , суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, якщо має місце стійкий розлад подружніх відносин. Передбачене ч.1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін. Позивачка у позові наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проявив свою пасивну позицію. Збереження шлюбу позивачка вважає не можливим, це не відповідає інтересам як позивачки, так і відповідача. Сторони фактично не підтримують подружніх та сімейних відносин, шлюб носить формальний характер і вже фактично перестав існувати. Отже, суд дійшов висновку, що застосовувати заходи щодо примирення або відмовляти у задоволенні позову немає підстав. Судові витрати по справі позивачка просить залишити за нею. На підставі ст. ст. 7, 24, 56, 104, 105, 110, 111, 112, 115 СК України,

Outcome: dismissed