Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 серпня 2010 року сторонами укладено шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Від шлюбу мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Внаслідок погіршення відносин в родині шлюб між ними було розірвано відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2016 року в цивільній справі № 569/16151/16-ц. Питання визначення місця проживання дітей судом не вирішувалось, оскільки між ними було досягнуто домовленості, що оскільки діти малі, то вони залишаться проживати з відповідачем, а він буде забезпечувати їх усім необхідним. Після розірвання шлюбу він винайняв квартиру та став проживати окремо. Відповідач з дітьми до недавнього часу проживала у квартирі, що належить їм на праві спільної часткової власності. Однак згодом переїхала з дітьми на постійне місце проживання до свого цивільного чоловіка [PERSON] . Адаптація до проживання у новій родині та у новій сім`ї (у відповідача з її цивільним чоловіком народилось двоє дітей) стала випробуванням для його дітей, оскільки стосунки з вітчимом у дітей не склались. Відтак, діти переїхали до позивача, де і проживають з початку 2024 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2016 в цивільній справі № 569/16151/15-ц з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. на дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 30 листопада 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Просить суд припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання їх спільних дітей згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2016 року в цивільній справі № 569/16151/15-ц, та стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання їх спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дітей. Відповідач у поданому відзиві від 22.07.2025 вказує, що окрім двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , на утримання яких позивач просить стягнути аліменти з відповідача на утриманні перебувають - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже, на утриманні відповідача перебуває п`ятеро неповнолітніх дітей, що істотно впливає на її матеріальні можливості. Крім того, згідно з довідкою КП «Рівненський обласний клінічний лікувально - діагностичний центр ім. Віктора Поліщука» від 04.06.2025 № 441/01-15, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років до 01.01.2028. Отримує державну допомогу як мати багатодітної сім`ї у розмірі 2 100 грн./міс., про що додається довідка Департаменту соціальної політики № 7 від 02.06.2025. Інших джерел доходу не має. Крім цього, найменший син відповідача - [PERSON] з 26.03.2025 перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні постінтенсивного лікування у НДСЛ «Охматдит», де [PERSON] постійно перебуває разом з ним як мати. Йому встановлено такі діагнози: - А94 (інші перинатальнІ захворювання); - Р61.2 (анемія недоношених); - G93.9 (ураження головного мозку, неуточнене), що супроводжується судомним синдромом та іншими наслідками гіпоксично - ішемічного ураження ЦНС, про що додається висновок лікаря № 123486898 від 20.06.2025. Також повідомляє про наявність у [PERSON] хронічного захворювання: варикозне розширення вен нижніх кінцівок (К95), що потребує постійного медикаментозного лікування, носіння компресійного трикотажу II класу та уникнення фізичних навантажень, про що додається медична довідка КП "РОКЛ ім. Ю. Семенюка". Таким чином, матеріальне становище [PERSON] є вкрай скрутним, що обумовлено наявністю п`яти неповнолітніх дітей на утриманні; відсутністю можливості працювати через догляд за малолітньою дитиною з важкими захворюваннями; хронічним захворюванням, яке обмежує працездатність відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Бойчук О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача - адвокат Вітошко Ю.Г. в судовому засіданні просив задоволити частково позовні вимоги. Ухвалою суду від 11 червня 2024 року суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. 12.07.2024 надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в задоволенні якого було відмовлено. 06 травня 2025 року прийнято заочне рішення в даній справі, згідно якого позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей задоволено. Припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які стягнуто відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.05.2016 року в цивільній справі № 569/16151/15-ц. Стягнуто з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2024 р. і до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Ухвалою суду від 26 червня 2025 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів на утримання дітей задоволено. Скасовано заочне рішення від 06\~травня 2025\~року по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 29 серпня 2010 року сторонами укладено шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2016 у цивільній справі № 569/16151/16-ц. (а.с. 6) Від шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.10.2011, виданим Відділом державної реєстрацї актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 2535, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.08.2014, виданим Відділом державної реєстрацї актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 2303. (а.с. 4, 5) Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2016 року в цивільній справі № 569/16151/15-ц з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. на дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 30 листопада 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 6) Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2025 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 лютого 2025 року у Рівненському відділі державної реєстрацї актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 156. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу стало " [PERSON] ". Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженні № 51941086 заборгованість у позивача відсутня, навпаки є переплата отриманих відповідачем аліментів на загальну суму 119 942 грн. 82 коп. (а.с. 11, 12) Судом встановлено, що відповідно до договору найму квартири від 01 лютого 2024 року [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] . (а.с. 8) Актами обстеження умов проживання, складеними 09 лютого 2024 та 12 березня 2024 року начальником відділу правового та соціального захисту дітей ССД Самолюк І.Р. підтверджено, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком за адресою [ADDRESS] , квартира трикімнатна, мебльована, для дітей наявні окремі кімнати, в яких є місця для сну, робоча зона, шафа для зберігання речей, належні умови для проживання та розвитку дітей. (а.с. 9, 10) Щодо вирішення позовної вимоги про припинення стягнення аліментів. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права, чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи є ефективним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16). Цивільні права/інтереси захищаються в спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Отже, для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22) У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Отже, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним». З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Основними засадами судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Судом встановлено, що діти, [PERSON] та [PERSON] , проживають разом із батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , що підтверджено актами обстеження умов проживання від 09.02.2024 року та від 12.03.2024 року. Судом також встановлено, і дані обставини відповідачем не оспорювались, що неповнолітня [PERSON] проживає разом із батьком з 15 січня 2024 року, а неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком з 09.03.2024 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2025 року у справі № 569/4240/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у спрвах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей визначено місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, приходить до висновку, що порушене право позивача має бути захищено шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь матері аліментів, оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, так як діти почали проживати з батьком. Враховуючи вищевикладене, а також те, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] з 15.01.2024 року, а [PERSON] , [INFO] з 09.03.2024 року постійно проживають з позивачем та фактично перебувають на його утриманні, то суд вважає за необхідне припинити стягувати з позивача на користь відповідача аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину на утримання їх спільних дітей. Щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох дітей, то суд приходить до таких висновків. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи те, що домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, а протилежного суду не доведено, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дітей. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров`я дітей та відповідача. Судом встановлено, що у відповідача [PERSON] , крім дітей, [PERSON] , та [PERSON] від першого шлюбу, на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Рівненським відділом реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управлвння Міністерства юстиції (м. Львів) від 26 травня 2021 року слідує, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Свідоцтвом про народження реєстраційний номер G3040/2022 м.Дрезден від 27.06.2022 року підтверджується, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Рівненським відділом реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 15 лютого 2025 року З довідки № 441/01-15 від 04.06.2025 року, виданої Рівненським обласним клінічно - лікувально - діагностичним центром імені В.Поліщука Рівненскьої обласної ради слідує, що [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років до [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях в розмірі 2100 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою № 7 від 02.06.2025 року Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради. З поданих та досліджених судом медичних довідок слідує. що малолітній син [PERSON] - [PERSON] , 01.01.2025 року має діагноз ураження головного мозку та постійно проходить лікування. У [PERSON] наявне хронічне захворювання: варикозне розширення вен нижніх кінцівок (К95), що потребує постійного медикаментозного лікування, носіння компресійного трикотажу II класу та уникнення фізичних навантажень, про що свідчить медична довідка КП "РОКЛ ім. Ю. Семенюка". Таким чином, матеріальне становище [PERSON] є вкрай скрутним, що обумовлено наявністю п`яти неповнолітніх дітей на утриманні; відсутністю можливості працювати через догляд за малолітньою дитиною з важкими захворюваннями; хронічним захворюванням, яке обмежує працездатність відповідача. Тому, зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позову частково. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 30 травня 2024 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 30.05.2024 року по 30.06.2024 року.

Outcome: approved