Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

1.Стислий виклад позиції сторони позивача 1.1. [PERSON] , від імені та в інтересах котрої діє адвокат Бакун Олександр Сергійович, звернулась до суду з позовом до Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області, яка діє від імені та в інтересах відповідної територіальної громади, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну частку (пай). Позовна заява (у первісній редакції) надійшла до суду 17.06.2025 (вх. № 2507/2025). 1.2. Представник позивачки зазначає, що матір`ю [PERSON] була [PERSON] , котра мешкала у с. Литовеж Волинської області, померла [INFO] . За життя мати позивачки не залишила заповіту щодо розпорядження власним майном. У 1998 році [PERSON] забрала матір з причини її захворювання та необхідності постійного догляду на постійне проживання до своєї квартири, до м. Луцька Волинської області. 1.3. У березні 2025 року позивачка отримала повідомлення з Литовезької сільської ради, з якого дізналась, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, на яке не були оформлені речові права - право на земельну частку (пай) розміром 3,20 умовних кадастрових га, вартістю 9800,00 грн., станом на 04.09.1997. [PERSON] у квітні 2025 року звернулась до адвоката для отримання правової допомоги, консультацій та інформації щодо права на земельну частку (пай). На адвокатський запит з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшла інформація щодо наявності сертифіката серії ВЛ № 0084690, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), запис № 5705 від 04.03.1997, котрим підтверджувалось відповідне речове право покійної [PERSON] , котра за життя була членом КСП «Прибужжя». 1.4. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, позивачка на момент смерті матері проживала за однією адресою зі спадкодавицею, заяви про відмову від спадщини не подавала. Будь-які інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, спадкова справа до майна померлої заведена не була. 1.5. Позивачка зверталась до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Божко О.О. із заявою щодо видачі їй свідоцтва про спадщину за законом. Нотаріус відмовила [PERSON] у вчинені відповідних нотаріальних дій, оскільки у справі відсутні правовстановлюючі документи, котрі б підтверджували належність спадкодавиці [PERSON] права на земельну частку (пай) розміром 3,20 умовних кадастрових га, з колективної власності колишнього КСП «Прибужжя», розташовану в адміністративно-територіальних межах теперішньої Литовезької сільської ради. 1.6. Позивачка позбавлена можливості здійснити оформлення своїх майнових прав на спадкове майно в позасудовому порядку, оскільки оригінал сертифіката на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] було втрачено, в державних реєстрах відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухомість за матір`ю позивачки. З огляду на це, [PERSON] вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого майнового права та просить визнати за нею право на земельну частку (пай). Також позивачка просить суд встановити той факт, що [PERSON] прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, адже позивачка на момент смерті матері проживала за однією адресою зі спадкодавицею, заяви про відмову від спадщини не подавала. 1.7. Позивачка [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце здійснення судових засідань у справі, для участі у призначених засіданнях не прибула. Представник позивачки - адвокат Бакун О.С. на стадії підготовчого провадження підтримав повністю позовні вимоги, наполягав на їхньому задоволенні, для обґрунтування своєї позиції навів аргументи, аналогічні викладеним в уточненій редакції позовної заяви. Для участі у судовому засіданні щодо розгляду справи, призначеному на 29.09.2025 на 13 год 00 хв, представник позивачки не прибув, подав до суду клопотання від 25.09.2025, в якому просив здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. 2. Стислий виклад позиції сторони відповідача 2.1. Відповідача - Литовезьку сільську раду Володимирського району Волинської області, яка діє від імені та в інтересах відповідної територіальної громади - було повідомлено належним чином про дату, час та місце здійснення судових засідань у справі № 156/726/25 (а. с. 54,65,73). 2.2. Відповідачем не було направлено уповноваженого представника для участі в судових засіданнях, однак від т.в.о. сільського голови Т. Герцика надійшла до суду заява від 29.07.2025, в якій висловлено клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника сільської ради, сторона відповідача не заперечувала проти задоволення позову (а. с. 55). Аналогічне за змістом клопотання про слухання справи без участі представника відповідача та про відсутність заперечень проти позову надійшло до суду 26.09.2025 за підписом т.в.о. сільського голови М. Жукової. 2.3. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, за загальним правилом, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на це, суд здійснював судовий розгляд цивільної справи № 156/726/25 без участі представника відповідача Литовезької сільської ради. 3. Заяви (клопотання) учасників справи; інші процесуальні дії у справі 3.1. Ухвалою судді від 17.06.2025 позовну заяву було залишено без руху з причини невідповідності змісту ст. 175 ЦПК України та необхідності доплатити суму судового збору. 3.2. Представник позивача 19.06.2025 подав до суду заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою судді від 20.06.2025 прийнято до розгляду позов, відкрито провадження у справі, визначено необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання у справі призначено на 29.07.2025 на 11 год 00 хв. 3.3. Ухвалою суду від 29.07.2025 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.08.2025 на 10 год 30 хв. Цією ж ухвалою судді витребувано від приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Божко О.О. належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . 3.4. Судове засідання щодо розгляду справи по суті, призначене на 28.08.2025 на 10 год 30 хв, відкладено на 29.09.2025 на 13 год 00 хв у зв`язку з неявкою всіх учасників справи та ненадходженням до суду витребуваних документів від приватного нотаріуса. Цією ж ухвалою продовжено строк розгляду цивільної справи № 156/726/25 в порядку загального позовного провадження - до 29.09.2025. 4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами у справі 4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 4.3. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. 4.4. Позивачка [PERSON] народилась [INFO] у сел. Іваничі Іваничівського району Волинської області, є громадянкою України, внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-10). Батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.05.1955 Іваничівським райбюро ЗАГС Волинської області (а. с. 13). Позивачка 12.06.1976 уклала шлюб зі [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила власне прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а. с. 14). 4.5. Мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] у м. Луцьку Волинської області, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.04.2003 Відділом РАГС Луцького міського управління юстиції Волинської області (а. с. 12). 4.6. Згідно із записами у будинковій книзі для прописки громадян у житлі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , мешкала у вказаній квартирі постійно, з 27.08.1999, знята з реєстрації 14.05.2003 (а. с. 16-21). Довідкою голови ОСББ «МОЛОДІ 14» Ю. Галайди від 10.04.2025 № 1 підтверджено той факт, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , у період з 24.07.1998 по 27.04.2003 проживали та вели спільне господарство [PERSON] та її мати [PERSON] (а. с. 15). 4.7. Як зазначено у довідці Литовезької сільської ради від 10.04.2025 № 234, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , її місцем проживання був буд. [ADDRESS] , після смерті [PERSON] її спадкоємицею є донька [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , заповіт від імені [PERSON] Литовезькою сільською радою не посвідчувався (а. с. 11). На запит суду приватний нотаріус Володимирського районного нотаріального округу Божко О.О. повідомила, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, інформація у Спадковому реєстрі про заведення спадкової справи відсутня, довідка від 08.09.2025 № 82460719. 4.8. За повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 17.04.2025 № 29-3-0.31-1502/2-25 згідно з Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) гр. [PERSON] має право на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Прибужжя», с. Литовеж Володимирського району Волинської області, на підставі сертифікату серії ВЛ № 0084690, запис про реєстрацію № 5705 від 04.03.1997; сертифікати на право на земельну частку (пай) видавались в одному примірнику, на теперішній час не видаються з причини відсутності бланків сертифікатів (а. с. 24-26). Згідно з інформаційною довідкою, створеною за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, дата та час запиту: 07.05.2025 12:43, на ім`я [PERSON] не зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану в адміністративно-територіальних межах Литовезької сільської ради (а. с. 23). 4.9. За повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 13.06.2025 № 29-3-0.10-2349/2-25 у КСП «Прибужжя» громадянка [PERSON] мала право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії ВЛ № 0084690, вартість земельної частки (паю) у КСП «Прибужжя» на території колишнього Іваничівського району з урахуванням індексації станом на 01.01.2025 становить 55609,71 грн., розмір земельної частки (паю) - 3,20 умовних кадастрових га (а. с. 27-28). 4.10. Позивачка зверталась до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Божко О.О. із заявою щодо видачі їй свідоцтва про спадщину за законом. Нотаріус відмовила [PERSON] у вчинені відповідних нотаріальних дій, оскільки у справі відсутні правовстановлюючі документи, котрі б підтверджували належність спадкодавиці [PERSON] права на земельну частку (пай) розміром 3,20 умовних кадастрових га, з колективної власності колишнього КСП «Прибужжя», розташовану в адміністративно-територіальних межах теперішньої Литовезької сільської ради (а. с. 22). 5. Оцінка суду 5.1. Вирішуючи заявлені позивачкою [PERSON] вимоги по суті, суд виходить з такого. 5.2. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу (ЦК) України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 5.3. Ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності визнано непорушним. 5.4. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 5.5. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 5.6. Відповідно до ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. 5.7. Як зазначено в ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 5.8. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). У свою чергу, за змістом ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 5.9. Предметом судового розгляду в цивільній справі є констатація наявного права позивачки на земельну частку (пай) розміром 3,20 умовних кадастрових га, з колективної власності колишнього КСП «Прибужжя», розташовану в адміністративно-територіальних межах теперішньої Литовезької сільської ради. Право на вказану земельну частку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ № 0084690, виданим на підставі розпорядження голови Іваничівської районної державної адміністрації від 23.04.1996 № 73, належало [PERSON] . Однак після смерті [PERSON] таке її право припинилось. На теперішній час право на згадану земельну частку (пай) не є зареєстрованим за жодною особою. [PERSON] пов`язує виникнення у неї права на земельну частку (пай) з можливим успадкуванням цього майнового права від [PERSON] після її смерті. 5.10. Відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. 5.11. На час смерті [PERSON] чинними були чинними були положення Цивільного кодексу (ЦК) Української РСР (ухвалений 18.07.1963), які регулювали, зокрема, спадкові правовідносини. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Спадкоємцями могли бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, зокрема, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 5.12. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 5.13. За змістом п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004, він застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. 5.14. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5.15. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19) висловлені правові позиції, згідно з якими «за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності, абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачається виняток. У ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції «відумерлої спадщини», передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених п. 1-5 ч.1 ст. 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. З урахуванням того, що у ч.1 ст. 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01.07.2003, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Тому однорічний строк, встановлений у ч.2 ст. 1277 ЦК України та в абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01.07.2003». 5.16. Отже, до спадщини після смерті [PERSON] , яка відкрилась [INFO] , застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. У ч.1 ст. 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо: спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; всі спадкоємці відмовились від спадщини; всі спадкоємці позбавлені права спадкування (ст. 528 і 534 цього Кодексу); ні один зі спадкоємців не прийняв спадщини. 5.17. У справах про спадкування щодо спадщини, яка відкрилася до 01.07.2003, належним відповідачем є спадкоємці (спадкоємець), які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є держава в особі уповноваженого органу. 5.18. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 681/1526/19 (провадження № 61-7328св20). 5.19. У позовній заяві [PERSON] відповідачем за вимогами про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну частку (пай) визначила Литовезьку сільську раду Володимирського району Волинської області, яка діє від імені та в інтересах відповідної територіальної громади, є органом місцевого самоврядування, а не органом держави. 5.20. Відповідно до вимог ч.1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України). 5.21. Водночас суд не має повноважень залучити державу в особі уповноваженого органу як співвідповідача у справі або замінити неналежного відповідача без відповідного клопотання про це позивачки (представника позивачки). Позивачка та представник позивачки впродовж розгляду справи не заявляли таких клопотань, натомість позовні вимоги адресували саме Литовезькій сільській раді. 5.22. Пред`явлення позову до неналежного відповідача саме по собі не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України; за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (така правова позиція висловлена у п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18)). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 5.23. За таких обставин у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області, яка діє від імені та в інтересах відповідної територіальної громади, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну частку (пай) необхідно відмовити у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторони відповідача (у зв`язку з пред`явленням позову не до належного відповідача). 6. Розподіл судових витрат між сторонами 6.1. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 6.2. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.3. Стороною позивача за дві заявлені позовні вимоги сплачено судовий збір на загальну суму 2422,40 грн. (платіжна інструкція АТ «УКРСИББАНК» від 15.06.2025 № 222699471, платіжна інструкція АБ «УКРГАЗБАНК» від 18.06.2025 № [NUMBER]; а. с. 1, 39). Про наявність інших судових витрат сторона позивача не заявляла. 6.4. Сторона відповідача не заявляла про наявність понесених нею судових витрат під час судового розгляду цивільної справи № 156/726/25. 6.5. Оскільки рішенням суду від 29.09.2025 було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Литовезької сільської ради, судові витрати в цивільній справі № 156/726/25 необхідно віднести на рахунок позивачки.

Outcome: dismissed