Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , яка була головою колгоспного типу двору, розташованого в [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилася спадщина. Звернувшись до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. йому було повідомлено, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а він як син [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері. Позивач зазначає, що нотаріусом йому було роз`яснено в усному порядку, що ним пропущено строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , так як він не звернувся в шестимісячний строк після її смерті до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також не надав доказів про те, що вступив в управління та (або) володіння спадковим майном. На його заяву нотаріусом надано відповідь, в якій зазначено, що для оформлення спадщини йому необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Позивач вказує, що інших спадкоємців за законом першої черги, та осіб, які мали б право на обов`язку частку у спадщині після смерті його матері, [PERSON] , прийняли таку внаслідок вступу в управління або володіння спадковим майном, немає. Позивач вважає, що в нього є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки ще до смерті матері, а саме в травні 1998 року у його дружини, [PERSON] , було встановлено діагноз розсіяний склероз, дружина потребувала постійного догляду з його сторони, її хвороба прогресувала, що призвело до її знерухомлення. Він не мав можливості залишити дружину без нагляду, оскільки вона потребувала безперервної уваги та контролю з його сторони. Дані обставини призвели до того, що він вчасно не зміг звернутися до нотаріуса із заявою прийняття спадщини після смерті матері. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17 липня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 22 вересня 2025 року о 09 год. 45 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, в якому зазначено, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог. А тому, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності та висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в підготовче судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Мокротин, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Личаківським РВ УМВС України у Львівській області 06 березня 2002 року. Його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке повторно видане 29 травня 2025 року Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. З свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, яке видане виконкомом Мокротинської сільської ради 31 січня 1991 року згідно рішення виконкому Несторовської районної ради від 30 січня 1991 року № 24 та записаного 31 січня 1991 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 255, встановлено, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності. [PERSON] померла [INFO] , про що 02 вересня 1999 року було складено відповідний актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке повторно видане 29 травня 2025 року Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно з ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Суд враховує, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові справи) № 81618600 від 23 червня 2025 року. Оскільки заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Згідно з ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Нормою ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Так як [PERSON] є сином [PERSON] , а тому враховуючи норму ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] . Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Суд враховує, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] , не відмовився від прийняття спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не реєструвалася, на підтвердження чого нотаріусом видано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81618609 від 23 червня 2025 року. На заяву позивача за вхідним номером 69/01-16 від 23 червня 2025 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. було надано відповідь за вихідним № 81/01-16 від 23 червня 2025 року, в якій вказано, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. З довідки за № 260, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 12 червня 2025 року, встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , станом на 30 червня 1990 року була єдиним і останнім членом колгоспного двору в [ADDRESS] , що підтверджується викладеним у довідці № 259, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 12 червня 2025 року. Суд враховує, що зважаючи на те, що позивач не був зареєстрований та не проживав з матір`ю [PERSON] , на час її смерті, за зареєстрованим та фактичним місцем проживання матері, а саме за адресою: [ADDRESS] , він не вступив в управління або володіння спадковим майном, йому необхідно було в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] , звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак він цього не зробив. Як наслідок позивач пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Інших спадкоємців першої черги за законом, які б прийняли спадщину судом під час розгляду справи не встановлено. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Львівським палацом урочистих подій 08 травня 1982 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 травня 1982 року у Львівському палаці урочистих подій, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 08 травня 1982 року було зроблено запис за № 1049. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині « [PERSON] ». З довідки, яка видана поліклінічним відділенням відокремленого підрозділу «4-а лікарня» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» Львівської міської ради, встановлено, що хворій [PERSON] , [INFO] , що проживала за адресою: [ADDRESS] , в травні 1998 року, було встановлено діагноз: розсіяний склероз. Хвороба невпинно прогресувала, що призвело до знерухомлення хворої. З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 601849, яка видана Личаківською міжрайонною МСЕК Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи, встановлено, що [PERSON] первинно було встановлено першу «Б» групу інвалідності, вона потребувала постійного догляду, лікування у невропатолога. [PERSON] було призначено пенсію за віком, вона була особою з інвалідністю 2 (другої) групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] , яке видане 11 липня 2018 року Пенсійним фондом України. [PERSON] померла [INFO] , про 24 лютого 2025 року було складено відповідний актовий запис № 1154, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24 лютого 2025 року. Суд враховує викладене позивачем у позовній заяві про те, що ще до смерті матері, у його дружини, [PERSON] , було встановлено діагноз розсіяний склероз, дружина потребувала постійного догляду з його сторони, а він не мав можливості залишити дружину без нагляду, оскільки вона потребувала безперервної уваги та контролю, що призвели до того, що він вчасно не зміг звернутися до нотаріуса із заявою прийняття спадщини після смерті матері. Наведені позивачем обставини та представлені докази підтверджують поважні причини пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , а тому суд вважає, що позивачу необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Ураховуючи зазначене вище, оскільки відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд, належним чином оцінивши зібрані у справі докази та встановивши дійсні обставини справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved