Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі відповідач) заборгованості за договором про надання послуг правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовано, тим, що 18 грудня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання правничої допомоги. Предметом договору є представництво інтересів клієнта Відповідача у справі з приводу погашення боргів за кредитними договорами № 11160764000 від 01.06.2007 та № 11160797000 від 29.05.2007 в досудовому порядку. Згідно з п. 1.1. Договору клієнт зобов`язується оплатити надання право допомоги та фактичні витрати. Розмір гонорару погоджено сторонами в п. 3.1 Договору і він становить 10% від суми знижки за договорами при погашенні боргу. Перед цим, сторонами було укладено усний договір від 15.10.2024 щодо представництва [PERSON] , у рамках вказаного договору, адвокатом Лук`янцем Д.М. направлено ряд адвокатських запитів з метою з`ясування суті заборгованостей [PERSON] . Сторонами було узгоджено в усному порядку, що у разі наявності підстав для проведення переговорів щодо добровільного погашення боргів [PERSON] буде укладено додатково письмовий договір з узгодженням суми гонорару адвоката. Позивачем було отримано відповіді на запити, з яких вбачалося наявність кредитних договорів, кредиторами за яким є TOB «ДЕБТ ФОРС», сума боргу - 35890,83 доларів США, та TOB «Українська факторингова компанія», сума боргу - 1 496 764,52 грн. 16 грудня 2024 року позивачем було направлено відповідачу відповіді на запити, в яких містилася вичерпна інформація по боргам та шляхи вирішення спорів щодо боргів. Після отримання детальної інформації про борги Відповідача та розуміння обсягу роботи адвоката, клієнту було запропоновано укласти письмовий договір про надання правничої допомоги від 18.12.2024. Після укладення письмового договору, позивачем були проведені переговори з TOB «Дебт Форс», в ході яких було погоджено можливу суму для закриття заборгованостей, яка набагато менша, ніж існуючий борг. 13 березня 2025 року TOB «Дебт Форс» надали для ознайомлення гарантійний лист, в якому вказана сума до погашення боргів 12 000 доларів США замість існуючої 35 890,83 доларів США. В ході проведених переговорів з TOB «Українська факторингова компанія» було досягнуто згоди по закриттю боргів відповідача на умовах сплати 449 000 гривень замість 1 496 764, 52 гривні за рішенням суду. Позивачу надано для ознайомлення договір про виконання зобов`язань за кредитним договором та проект довідки про відсутність заборгованості. Позивачем було надіслано відповідачу проекти документів, наданих кредиторами та повідомлено про необхідність дотримання строків виплати грошових коштів, а саме до 31.03.2025. Після отримання підтвердження результатів переговорів позивача з кредиторами, 19.03.2025 відповідач в телефонному режимі повідомила позивача про наявність недовіри до адвоката. З метою з`ясування причин недовіри, позивачем було запропоновано обговорити деталі при особистій зустрічі. 21 березня 2025 року сторони зустрілися та відповідачу було передано гарантійні документи кредиторів (проекти документів) та розраховано приблизну суму гонорару адвоката за пророблену роботу. Відповідач повідомила про відсутність в цей день у неї коштів. 21 березня 2025 року на адресу робочого місця позивача рекомендованим листом надійшло повідомлення про розірвання договору у зв`язку з недовірою до адвоката та начебто введенням в оману щодо сум заборгованостей. Відповідач посилалася на невиконання вимог п.п. 2.1.1; 2.1.2; 2.1.3 договору про надання правничої допомоги. Позивач зазначає, що відповідач жодного разу не запитувала від адвоката інформацію, що не була б їй надана. Зі скріншотів листування сторін в месенджері «Вайбер» вбачається, що позивач одразу після отримання листів від кредиторів, повідомляв про це відповідача, надсилаючи їй документи в електронному вигляді. При цьому відповідач самостійно не проявляла активного інтересу до ходу справи, тому не зрозуміло яку інформацію їй не було надано. Щодо порушення п.п. 2.1.3, то також не зрозуміло в чому відповідач побачила конфлікт інтересів або інші підстави, які б унеможливлювали надання їй правової допомоги. Щодо введення в оману, то такі твердження позивач заперечує, виходячи із суми наявної заборгованості та суми, на які погодилися кредитори для закриття боргів, які були надані позивачу. Всі ці документи були надані для ознайомлення відповідачу. Позивач вважає, що підстави для розірвання договору відповідачем були надумані з метою невиконання своїх зобов`язань за договором. Звертає увагу суду, що недовіра до адвоката та претензії до виконання положень договору про надання правничої допомоги виникли саме після узгодження позивачем з кредиторами умов закриття боргів на досить вигідних умовах для відповідача умовах. З наявних листів кредиторів, які надходили на адресу адвоката в питаннях погашення боргів за кредитними договорами № 1160764000 та №11160797000, вбачається, що позивач свої обов`язки за договором з відповідачем виконав у повній мірі. Натомість відповідач уникає виконання своїх обов`язків по сплаті гонорару адвоката. 24 березня 2025 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою підписати акт виконаних робіт за договором та сплатити гонорар, визначений договором про надання правничої допомоги. Однак відповідачем було повністю проігноровано вказаний лист, що підтверджує ухилення та небажання відповідача виконувати свої обов`язки за договором. З урахуванням встановлених у п. 3.1. Договору положень щодо гонорару, сума до сплати за надані послуги становить 204 533, 49 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, разом із судовими витратами, які складаються з понесених позивачем витрат у розмірі 20\~000 грн на правничу допомогу при звернення до суду та розгляду справи у суді, яка надана адвокатом Пономаренко О.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Відповідач відзив на позов не подав. У судове засідання представник позивача не з`явилася, з використанням засобів електронного зв`язку через систему «Електронний суд», подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18 грудня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 9,9 зворот). Предметом договору є представництво інтересів клієнта Відповідача у справі з приводу погашення в досудовому порядку боргів за кредитними договорами №11160764000 від 01.06.2007 та №11160797000 від 29.05.2007. Згідно з п. 1.2 договору правнича допомога полягає в наданні наступних послуг: зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи; наданні усних та письмових консультацій та роз`яснень; складанні необхідних для справи процесуальних документів, скарг, адвокатських запитів, клопотань, позовних заяв тощо; представництві клієнта, що полягає в забезпеченні реалізації його прав та обов`язків в судах, в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами. Пунктом 2.1.1. договору передбачено обов`язок позивача своєчасно надавати правничу допомогу в обсязі, необхідному для досягнення позитивного результату по справі та виконувати окремі доручення клієнта по справі. Згідно з 2.1.2. позивач зобов`язаний інформувати клієнта щодо правової позиції по справі; хід виконання договору та окремих доручень клієнта; обставини, що перешкоджають досягненню позитивного результату у справі, а також повідомити клієнта про виникнення конфлікту інтересів та інших причин, що є підставою для відмови від надання правової допомоги з моменту їх виявлення ( п. 2.1.3). Згідно з п. 1.1. Договору клієнт зобов`язується оплатити надання право допомоги та фактичні витрати. Розмір гонорару погоджено сторонами в п. 3.1 Договору і він становить 10% від суми знижки за договорами при погашенні боргу. Згідно з п. 4.1. Договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (у разі наявності печаток) та діє до повного виконання зобов`язань. 18 листопада 2024 року позивачем було направлено адвокатський запит вих. № 8 до TOB «ДЕБТ ФОРС» щодо надання інформації про непогашені кредити відповідача та розрахунок кінцевої суми заборгованості для добровільного виконання зобов`язань (а.с. 10). Позивачем до матеріалів справи долучено лист - відповідь № 422-12 від 12.11.2024 ТОВ «ДЕБТ ФОРС» на адвокатський запит, реквізити якого у листі не вказано (а.с. 11). З відповіді вбачається, що 25.05.2023 на підставі Договору № 25-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, TOB «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги за кредитним договором № 11225147000 від 03.10.2007, заборгованість за яким у розмірі 35 890,83 доларів США було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2009 та яка на даний час не погашена. Товариство у листі заявило про готовність розглянути пропозиції щодо врегулювання спірних питань заборгованості. Відповідно до копії гарантійного листа за вих. № 55-03/25 від 13.03.2025, TOB «Дебт Форс» запропоновано [PERSON] здійснити добровільне часткове погашення боргу за кредитним договором № 11225147000 від 03.10.2007 у розмірі 12 000 доларів США на указаний в листі банківський рахунок, після чого зобов`язання будуть вважатися виконаними у повному обсязі та Товариство не матиме до відповідача майнових претензій по рішенню суду за цим договором (а.с. 13). 18 листопада 2024 року позивачем було направлено адвокатський запит вих. № 7 до TOB «Українська факторингова компанія» щодо надання інформації про непогашені кредити відповідача та розрахунок кінцевої суми заборгованості для добровільного виконання зобов`язань (а.с. 14). Згідно з листом - відповіддю вих. № 76 від 02.12.2024 на указаний вище адвокатський запит від 18.11.1024, TOB «Українська факторингова компанія» повідомило, що на підставі договору факторингу із ПАТ «УкрСиббанк» Товариство є кредитором за кредитним договором №11160764000 від 01.06.2007 (а.с. 15). Заборгованість за цим договором, яка була стягнута рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2009 у справі № 2-4505/09, на теперішній час складає 1 496 764,52 грн. До матеріалів справи долучено копію довідки про відсутність заборгованості [PERSON] за кредитним №11160764000 від 01.06.2007 без підпису та печаті, яку суд розцінює як проект (а.с. 17). Згідно з копією проекту договору про виконання зобов`язань за кредитним договором № 11160764000 від 01.06.2007, сторони домовилися, що кредитор погоджується на добровільне погашення позичальником частини заборгованості у розмірі 449\~000 грн, яку позичальник має сплатити до 31.03.2025, наслідком чого є припинення будь-яких судових та виконавчих проваджень з приводу заборгованості за кредитом (а.с. 18-19). 21 листопада 2024 року позивачем було направлено адвокатський запит вих. № 8 до Деснянського ВДВС м. Чернігова про непогашені виконавчі документи стосовно [PERSON] та її загиблого сина [PERSON] та щодо розрахунку кінцевого розміру заборгованості по кожному провадженню для добровільного виконання зобов`язань (а.с. 20). Згідно з копією листа від 25.10.2024 № 112094/2721-16 Деснянського ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адресованого позивачу, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 31270229 щодо стягнення з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» 199 670,15 доларів США заборгованості за кредитними договорами (а.с. 21). У зв`язку із знищенням паперових документів вищевказаного виконавчого провадження унаслідок збройної агресії рф, про суми залишку заборгованості по виконавчому провадженню позивача буде повідомлено після отримання відповідей на запити державного виконавця, які направлені до стягувачів та ГУ ПФУ в Чернігівській області. Позивачем надано скрін-шот листування, зокрема відправки позивачем відповідачу файлів через месенджер «Вайбер» від 16.12.2024 та 14.03.2025, у яких, за твердженням позивача, містяться проекти документів, наданих кредиторами та повідомлення про необхідність дотримання строків виплати грошових коштів, а саме до 31.03.2025 (а.с. 22). Відповідно до змісту копії листа відповідача від 21.03.2025 (а.с. 23) направленого на адресу робочого місця позивача рекомендованим листом (а.с. 23 зворот) відповідач повідомив про розірвання договору від 16.12.2024 про надання правничої допомоги у зв`язку з порушенням його умов, а саме: п.п. 2.1.1; 2.1.2; 2.1.3 договору, недовірою до адвоката та введенням в оману щодо сум заборгованостей. 24 березня 2025 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою підписати акт виконаних робіт за договором та сплатити гонорар, визначений договором про надання правничої допомоги (24-26). У претензії позивач здійснив розрахунок суми гонорару, виходячи з наявних відповідей кредиторів щодо необхідної мінімальної суми сплати боргів. З урахуванням встановлених у п. 3.1. Договору положень щодо гонорару, сума до сплати за надані послуги становить 204 533, 49 гривень. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним доказам та доводам сторони позивача, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини у цій справі не стосуються розподілу судових витрат, з огляду на що не регулюються нормами процесуального права. Враховуючи зобов`язальний та договірний характер цих правовідносин для їх врегулювання застосовуються загальні вимоги договірного права, норми цивільного права, що урегульовують зобов`язальні договірні відносини. За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір про надання правової (правничої) допомоги № 03-490 від 20 січня 2021 року є договором про надання послуг. Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правове регулювання такого виду послуг, як професійна правнича допомога здійснюється нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI. За змістом пункту 4 статті 1 цього Закону, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні положення містяться і у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року. Крім того, згідно із статтею 31 Правил адвокатської етики, клієнт та/або особа, яка ухвала договір в інтересах клієнта, має право розірвати договір з адвокатом в і сторонньому порядку на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт та особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, зобов`язаний сплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар за всю роботу, яка була виконана (надані послуги) чи підготовлена до виконання, а також компенсувати усі витрати за цим договором. Розірвання договору про надання правової допомоги з ініціативи клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, не є показником незадовільної роботи адвоката. Сторони договору про надання правничої допомоги від 18.12.2024 визначили предметом договору представництво [PERSON] в питаннях погашення боргів за кредитними договорами № 1160764000 та №11160797000, передбачивши конкретні види правничої допомоги, які відповідають ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Також у п. 3.1 укладеного між сторонами договору сторони узгодили вартість роботи адвоката, яка визначається в розмірі 10% від суми знижки за кредитними договорами при погашенні боргу. За своєю суттю визначена у такий спосіб вартість послуг є платою за досягнутий адвокатом результат, або «гонораром успіху». Чинне законодавство не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди, що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Договір від 18.12.2024 підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду із викладеними у ньому мовами. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Проте порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно з положення статей 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк термін, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 598 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мі позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України). Згідно з ч. 3. ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Суд звертає увагу, що укладений договір між сторонами не передбачає умов щодо його одностороннього розірвання. У суду відсутні підстави для висновку, що указаний договір було припинено у визначений вищевказаними нормами законодавства спосіб на передбачених законом або договором підставах, а тому не враховує лист-повідомлення відповідача від 21.03.2025, адресоване позивачу про розірвання договору про надання правничої допомоги як доказ припинення його дії. Водночас, визначення підстав та предмету позову, відповідно до ст. 13 ЦПК України, є виключним правом позивача, який вимогу про застосування наслідків односторонньої відмови від договору не заявляє. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно з логічним тлумаченням та усталеною судовою практикою, обчислення гонорару успіху пов`язане з настанням певної події, а саме: досягнення адвокатом при наданні послуг правової допомоги обумовлених в договорі результатів. Як зазначалося вище, пунктом 3.1 договору від 18.12.2024 передбачено, що розмір гонорару визначається у відсотковому відношенні до суми знижки за договорами при погашенні боргу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ч. 3 ст. 84 ЦПК України). Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Як вбачається із матеріалів справи, докази, на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, підтверджують лише факти переговорного процесу, у ході якого одна із сторін приймає на себе обов`язок списання частини заборгованості за кредитом з відкладальною умовою сплати відповідачем іншої частини такої заборгованості. Суд тлумачить застосоване у п. 3.1 Договору формулювання, що «розмір гонорару становить 10% від суми знижки за договорами при погашенні боргу», як таке, що містить обов`язкову умову фактичного погашення (списання) боргу відповідача. Натомість доказів, що переговорний процес із банківськими установами завершився результатом, який сторони передбачили у договорі, а саме погашенням (списанням) боргу відповідача, суду не надано. Отже, суд доходить висновку, що позивач не надав належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обгрунтованості своїх позовних вимог про стягнення з відповідача, визначеного пунктом 3.1 Договору від 18.12.2024 розміру гонорару. Крім того суд звертає увагу, що предметом вищевказаного договору є представництво інтересів клієнта відповідача у справі з приводу погашення боргів за кредитними договорами № 11160764000 від 01.06.2007 та № 11160797000 від 29.05.2007. Між тим, суду не надано жодного доказу існування між відповідачем та банківськими установами правовідносин з приводу кредитного договору № 11160797000 від 29.05.2007, ухвалення судових рішень щодо цього договору, перебування такого рішення на примусовому виконанні. Лист - відповідь № 422-12 від 12.11.2024 ТОВ «ДЕБТ ФОРС» на адвокатський запит, датований раніше ніж позивачем було направлено сам адвокатський запит вих. № 8 від 18.11.2024 до TOB «ДЕБТ ФОРС». З відповіді вбачається, TOB «ДЕБТ ФОРС» набуло прав кредитора за кредитним договором № 11225147000 від 03.10.2007, заборгованість за яким у розмірі 35 890,83 доларів США було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2009. Відповідно до копії гарантійного листа за вих. № 55-03/25 від 13.03.2025, TOB «Дебт Форс» запропоновано [PERSON] здійснити добровільне часткове погашення боргу за кредитним договором № 11225147000 від 03.10.2007. За договором від 18.12.2024 про надання правничої допомоги позивач не зобов`язувався здійснювати представництво прав та законних інтересів відповідача з приводу погашення боргу за кредитним договором № 11225147000 від 03.10.2007, а також при виконанні рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2009, а відповідач не приймав на себе зобов`язань щодо оплати таких послуг. Водночас, наявними у справі доказами підтверджується фактичне надання позивачем послуг відповідачу по врегулюванню спірних відносин по кредитному договору № 11160764000 від 01.06.2007, кредитором у якому є TOB «Українська факторингова компанія». Так, позивачем було направлено адвокатський запит до TOB «Українська факторингова компанія» щодо надання інформації про непогашені кредити відповідача та розрахунок кінцевої суми заборгованості для добровільного виконання зобов`язань, на який отримано відповідь. До матеріалів справи також долучено копію довідки про відсутність заборгованості [PERSON] за кредитним №11160764000 від 01.06.2007 та проект договору про виконання зобов`язань за цим кредитним договором. Також позивачем було направлено адвокатський запит до Деснянського ВДВС м. Чернігова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про непогашені виконавчі документи стосовно [PERSON] та її загиблого сина [PERSON] та щодо розрахунку кінцевого розміру заборгованості по кожному провадженню для добровільного виконання зобов`язань на який отримано відповідь. Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони договору про надання правничої допомоги визначили розмір гонорару адвоката у фіксованому розмірі, не передбачивши вартість окремих процесуальних дій, спрямованих на його виконання. Оскільки результат, яким обумовлено оплату гонорару адвоката у фіксованому розмірі не досягнуто, як зазначалося вище суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача плати за договором у такому розмірі. Разом з тим, відмова відповідача оплатити фактично надані позивачем послуги, суперечить вимогам Цивільного кодексу України, які регламентують зобов`язальні відносини, а також принципам добросовісності та розумності. За змістом частин першої та четвертої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Оскільки ціна окремих правових послуг у договорі не встановлена, суд при визначенні розміру відшкодування виходить із вартості правничої допомоги, яка склалася в регіоні, використовуючи Рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджені рішенням ради адвокатів Чернігівської області № 42 від 16.05.2025. При цьому суд враховує, що позивачем направлено два адвокатські запити, що безпосередньо стосуються предмету договору, та які у відповідності до Методики оцінюються у 1500 грн. Отже, загальний розмір до стягнення становить 3\~000 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~045, 33 грн. Також, при зверненні до суду правничу допомогу позивачу на підставі договору про надання правничої допомоги № 68 від 04.04.2025, надавала адвокат Пономаренко О.В. (а.с. 28). Вартість послуг сторонами оцінено у 20\~000 грн (п. 3.2 договору). На підтвердження фактичного виконання договору позивач надав суду оригінальні примірники акту виконаних робіт від 13.06.2025 (а.с. 29) та квитанції до прибуткового касового ордеру № 68 на суму 20\~000 грн (а.с. 30). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 1,47 %, тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 30,06 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 294 грн.

Outcome: partial