Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

В травні 2024 року позивач звернувся із вказаним позовом в якому просив: встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 2008 року по 2019 рік; встановити факт батьківства, а саме встановити, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Бериславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису № 727 від 04.08.2009 року про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком [PERSON] , [INFO] , при цьому прізвище дитини залишити [PERSON] ; зобов`язати Бериславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису № 15 від 08.08.2013 року про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком [PERSON] , [INFO] , при цьому прізвище дитини залишити [PERSON] ; у зв`язку з внесенням змін до актового запису № 727 від 04.08.2009 року анулювати свідоцтво про народження дитини [PERSON] , серія [NUMBER] , видане 02.09.2021 року Бериславським відділом ДРАЦС ГУЮ у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та видати нове свідоцтво про народження; у зв`язку з внесенням змін до актового запису № 15 від 08.08.2013 року анулювати свідоцтво про народження дитини [PERSON] , серія [NUMBER] , видане 18.08.2021 року Бериславським відділом ДРАЦС ГУЮ у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та видати нове свідоцтво про народження; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що з 2008 року по 2019 рік позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без укладення шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права й обов`язки та у цей період у них народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В актових записах про народження дітей відомості про батька внесені відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері, проте фактичним біологічним батьком дітей є саме відповідач [PERSON] , який визнавав дітей своїми, матеріально їх утримував, виховував та постійно проживав разом з ними і матір`ю до 2019 року. У зв`язку з цим виникла необхідність у судовому порядку встановити факт батьківства для подальшого внесення змін до актових записів про народження дітей та забезпечення реалізації їхніх прав. Представник позивача звернув увагу, що позасудовий порядок встановлення як факту проживання однією сім`єю, так і факту батьківства відсутній, що підтверджується нормами статті 315,\~318\~ЦПК України та роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5. Такі факти породжують юридичні наслідки, оскільки від них залежить виникнення та реалізація прав дітей на утримання з боку обох батьків, а також внесення правильних відомостей до актових записів про народження. Крім того, позивач зазначає, що після припинення спільного проживання відповідач фактично не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, попри те, що він працездатний, має доходи, інших осіб на утриманні не має, хронічними захворюваннями не страждає. Відповідно до статей 180,\~181,\~182\~СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а у випадку відсутності домовленості про порядок і розмір утримання такий обов`язок покладається на суд. Представник позивача також обґрунтував доцільність розгляду заявлених вимог в одному позовному провадженні, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю та факту батьківства є основними вимогами, від задоволення яких безпосередньо залежить похідна вимога стягнення аліментів. Таке об`єднання відповідає положенням статті 188\~ЦПК України та узгоджується з практикою Верховного Суду щодо застосування принципу ефективного доступу до правосуддя, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку з цим позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу, факт батьківства відповідача стосовно неповнолітніх дітей, зобов`язати орган ДРАЦС внести відповідні зміни до актових записів про народження та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 липня 2024 року суд постановив витребувати від Бериславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (розташований за адресою: Центральна, 265, м. Берислав, Херсонська область) витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України стосовно народження дітей, згідно яких відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, стосовно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 11 вересня 2024 року представник позивача подав клопотання про призначення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, факту батьківства і внесення змін до актових записів про народження дітей, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити питання: чи є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , біологічним батьком дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які народилися відповідно у м. Херсон та с. Милове Бериславського району Херсонської області, матір`ю яких є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] . 12 вересня 2024 року представник відповідача подала відзив на позов в якому зазначила, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню. У відзиві вказано, що позов може бути визнаний лише частково, а саме у частині встановлення факту батьківства [PERSON] стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] . Водночас відповідач заперечує проти залишення дітям прізвища матері « [PERSON] ». На її думку, відповідно до статті 145 Сімейного кодексу України діти повинні мати прізвище батька. Представник відповідача також заперечує проти задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу. Вона наголошує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт спільного побуту, ведення господарства чи наявність між сторонами відносин, притаманних подружжю. Наведені довідки та показання свідків не є достатніми для встановлення такого юридичного факту. Крім цього, у відзиві зазначено, що вимога про зобов`язання Бериславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актових записів не може бути задоволена. Орган ДРАЦС не є належним відповідачем у справі, оскільки виконує лише реєстраційні функції та не має правового інтересу у цьому спорі. Окремо звернуто увагу, що позивач не довів наявність правової мети встановлення заявлених фактів, не підтвердив неможливість отримання відповідних відомостей у позасудовому порядку та не надав доказів, які б свідчили про необхідність судового втручання. З огляду на викладене, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, відмовити у задоволенні вимоги щодо залишення дітям прізвища матері, а також відмовити у покладенні обов`язку на орган державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актових записів. При цьому у частині встановлення факту батьківства [PERSON] стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] відповідач не заперечує. Інші позовні вимоги, на думку відповідача, також не підтверджені належними і допустимими доказами та задоволенню не підлягають. 28 жовтня 2024 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог в якій просив змінити спосіб визначення аліментів. У заяві зазначено, що первісно позивач просив стягнути з відповідача аліменти у частці від усіх видів його заробітку (доходу). Однак на даний час виникли обставини, які ускладнюють та роблять фактично неможливим визначення та стягнення аліментів у такий спосіб. Представник позивача вказав, що відповідач [PERSON] проживає за межами України, перебуває за кордоном і не має намірів повертатися. У зв`язку з цим виникає об`єктивна складність встановлення його реальних доходів. Неможливо визначити, у якій саме країні він буде проживати постійно, яку роботу виконуватиме та в якій валюті отримуватиме прибутки. Це створює істотні перешкоди для ефективного виконання рішення суду у випадку стягнення аліментів у частці від доходів. У заяві також наголошено, що відповідно до законодавства більшості країн Європи аліменти стягуються у твердій грошовій сумі, що дозволяє забезпечити стабільність та передбачуваність розміру утримання для дітей, незалежно від зміни місця проживання чи валютних коливань. Саме такий спосіб визначення аліментів найбільшою мірою відповідає принципу захисту інтересів дітей, гарантованому статтею 3 Конвенції про права дитини, статтями 180, 181 Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] до досягнення ними повноліття у твердій грошовій сумі по 400 євро на кожну дитину щомісячно. 13 листопада 2024 року представник відповідача подала заперечення уточнені позовні вимоги в яких в яких просила суд відмовити у задоволенні заяви представника позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по 400 євро на кожну дитину щомісячно. У запереченнях зазначено, що вимога позивача є необґрунтованою та недоведеною. Представник відповідача наголосила, що згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом є гривня, а статті 524 та 533 ЦК України передбачають, що грошові зобов`язання мають бути виражені та виконані у національній валюті. Визначення аліментів безпосередньо в іноземній валюті суперечить чинному законодавству та може призвести до ризиків для обох сторін через коливання валютного курсу. Також звернуто увагу на те, що позивач не надала жодних належних доказів, які б підтверджували реальні щомісячні витрати на дітей у розмірі 800 євро (по 400 євро на кожну дитину). Додані атестат та довідка про навчання дітей не можуть бути доказами, що обґрунтовують розмір аліментів, оскільки вони лише підтверджують факт навчання та успішність дітей, але не містять даних про фактичні витрати на їх утримання. Крім того, у запереченнях вказано, що відповідач не має постійної роботи та стабільних доходів, які дозволяли б йому сплачувати аліменти у запропонованому розмірі. На думку представника відповідача, визначення розміру аліментів повинно здійснюватися з урахуванням статті 182 Сімейного кодексу України, яка передбачає врахування стану здоров`я та матеріального становища як дитини, так і платника аліментів, а також інших істотних обставин. З огляду на викладене, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400 євро на кожну дитину щомісячно як такої, що не підтверджена належними та допустимими доказами. 12 січня 2025 року представник позивача заявив клопотання про витребування від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин Державного кордону України відповідачем, громадянином України [PERSON] , [INFO] , інформацію про дату, час та місце перетину державного кордону України в період з 01.01.2019 року по дату постановлення ухвали суду. 20 січня 2025 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог в якій виклав їх у новій редакції. У заяві зазначено, що з 2008 року по 2019 рік позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та за цей час у них народились двоє спільних дітей дочка [PERSON] 2009 року народження та дочка [PERSON] 2013 року народження. Уточнені позовні вимоги стосуються встановлення факту спільного проживання без шлюбу, визнання відповідача біологічним батьком дітей, внесення відповідних змін до актових записів про народження із зазначенням відомостей про батька та залишення за дітьми прізвища матері. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, у заяві міститься прохання анулювати чинні свідоцтва про народження дітей та видати нові із правильними записами щодо батька, а також стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору. 21 січня 2025 року представник відповідача подала відзив на позов в якому зазначила, що відповідач визнає позов частково. Зокрема, він погоджується із вимогами про визнання батьківства щодо дітей [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження. Водночас відповідач вважає, що діти повинні носити його прізвище, а тому заперечує проти залишення за ними прізвища матері. Крім того, відповідач погоджується на стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Водночас він заперечує доводи позивачки про нібито ухилення від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, вказуючи, що завжди надавав фінансову допомогу та підтримував зв`язок з дітьми. У частині вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу відповідач заперечує, посилаючись на відсутність належних і допустимих доказів та невідповідність цієї вимоги положенням законодавства і правовим висновкам Верховного Суду. Також у відзиві зазначено, що вимоги про внесення змін до актових записів цивільного стану та анулювання свідоцтв про народження не можуть бути пред`явлені до відповідача, оскільки такі повноваження належать виключно органам державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі викладеного представник відповідача просила суд прийняти визнання позову лише в частині встановлення батьківства та стягнення аліментів, визначивши при цьому прізвище дітей за батьком, а в решті позовних вимог відмовити. 23 січня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив в якій зазначив, що позивач погоджується з частковим визнанням відповідачем позову у частині встановлення батьківства та стягнення аліментів. У зв`язку з цим позивач відмовився від вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та просив залишити без розгляду раніше подані клопотання про допит свідків, витребування доказів та призначення експертизи, оскільки у них відпала потреба. Водночас у відповіді наголошено на незгоді з позицією відповідача щодо зміни прізвища дітей. Позивач обґрунтував необхідність збереження їхнього нинішнього прізвища « [PERSON] » тим, що діти постійно проживають із матір`ю та навчаються у Чеській Республіці, де мають відповідні документи для перебування і навчання. Зміна прізвища призведе до необхідності повторного оформлення всіх документів, що створить значний тягар для матері та дітей, тоді як відповідач проживає у Польщі й участі у цих питаннях не братиме. З огляду на викладене представник позивача просив суд частково задовольнити позов: визнати [PERSON] батьком [PERSON] та [PERSON] , залишити за дітьми їхнє прізвище « [PERSON] », а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 січня 2025 року суд прийняв уточнені позовні вимоги позивача, залишив без розгляду заявлену вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, а також клопотання про допит свідків, витребування доказів та призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. Суд виходив із того, що відповідач визнав позовні вимоги в частині встановлення батьківства та стягнення аліментів, у зв`язку з чим відпала необхідність у доказуванні цих вимог та розгляді вказаних клопотань. При цьому суд зазначив, що між сторонами залишається спір лише щодо визначення прізвища дітей. З огляду на норми цивільного процесуального законодавства, якими не передбачено можливості ухвалення рішення в підготовчому провадженні стосовно частини визнаних вимог, а також враховуючи узгоджені позиції представників сторін, суд на підставі пункту\~3\~частини другої\~статті 200\~ЦПК України закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. На судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у частині визнання батьківства та стягнення аліментів. Він наголосив, що спір між сторонами фактично звівся лише до питання про визначення прізвища дітей. Адвокат вказав, що в інтересах дітей необхідно залишити їм прізвище матері « [PERSON] ». Це обумовлено тим, що діти вже підліткового віку, вони зростали й формувались у соціальному середовищі саме з цим прізвищем, ототожнюють із ним власну особистість та мають сталі зв`язки у школі, серед друзів і знайомих. Зміна прізвища на інше спричинить серйозний психологічний дискомфорт і порушить звичний уклад їхнього життя. Окремо представник позивача наголосив, що діти нині проживають і навчаються за кордоном у Чеській Республіці. Усі документи, які посвідчують особу дітей, підтверджують їхнє право на перебування за кордоном та навчання у школі, оформлені саме на прізвище « [PERSON] ». Зміна прізвища призведе до необхідності переоформлення численних документів у компетентних органах іноземної держави, що пов`язане з істотними витратами часу та коштів, а також створить додаткові формальні перепони. Позивачка, яка офіційно працевлаштована за кордоном, об`єктивно не має змоги вирішувати такі складні бюрократичні питання, тим більше, що відповідач проживає в іншій країні і не бере на себе відповідальності за їх організацію. Крім того, адвокат звернув увагу суду на те, що під час судового засідання самі діти чітко заявили про своє бажання залишити прізвище матері. Це свідчить про їхню свідому позицію, яка повинна бути врахована судом у світлі принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, закріпленого у статті 3 Конвенції про права дитини. У зв`язку з цим представник позивача просив суд залишити дітям їхнє теперішнє прізвище « [PERSON] », оскільки таке рішення відповідатиме їхнім інтересам, забезпечить стабільність соціальної ідентичності та уникне невиправданих труднощів. На судовому засіданні представник відповідача визнала позовні вимоги у частині встановлення батьківства та стягнення аліментів, проте заперечила проти залишення дітям прізвища матері. Вона зазначила, що відповідно до положень статті 145\~Сімейного кодексу\~України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо батьки мають різні прізвища, то дитині може бути присвоєно прізвище одного з них або подвійне прізвище за взаємною згодою. У даному випадку батько наполягає на тому, щоб дітям було надано його прізвище, оскільки він визнає своє батьківство та бере на себе обов`язок по їх утриманню. Представник відповідача наголосила, що як за традицією, так і за загальним правилом права діти мають носити прізвище свого батька. Це відповідає інтересам дітей у майбутньому, оскільки забезпечує їх юридичний та соціальний зв`язок із батьком, формує родинну ідентичність та уникатиме непорозумінь у правовідносинах. Крім того, було зазначено, що надання дітям прізвища батька сприятиме зміцненню їхніх родинних зв`язків, дозволить уникнути дискримінаційних чи двозначних ситуацій у суспільному житті та офіційних документах, а також узгоджується з усталеною практикою й правовими підходами у сфері сімейних відносин. У зв`язку з цим представник відповідача просила суд при видачі нових свідоцтв про народження дітей визначити їм прізвище батька « [PERSON] ». На судове засідання представник третьої особи органу опіки та піклування Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області не з`явився, проте надав письмову заяву, в якій повідомив, що не заперечує проти встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . У заяві зазначено, що відповідно до довідки Милівської сільської військової адміністрації № 424 від 08 грудня 2023 року позивач та відповідач у період з 2008 року по 2019 рік дійсно спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, орган опіки та піклування вказав, що з інших питань не може надати актуальну інформацію, оскільки позивач та відповідач фактично не проживають на території Милівської громади. У зв`язку з цим орган опіки та піклування просив справу розглядати без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. У судовому засіданні були також заслухані пояснення дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти підтвердили, що проживають разом із матір`ю, навчаються за кордоном та мають усі документи, оформлені на їхнє теперішнє прізвище « [PERSON] ». Вони чітко висловили бажання залишити за собою прізвище матері, оскільки зростали з ним, воно відоме у їхньому оточенні та пов`язане з їхнім навчанням і щоденним життям. Діти зазначили, що зміна прізвища призвела б до значних труднощів у навчанні та побуті, зокрема до необхідності переоформлення численних документів, а також могла б створити непорозуміння у шкільному середовищі та серед друзів. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд, розглядаючи справи в межах уточнених вимог та їх обґрунтувань, дійшов таких висновків. Суд установив, що від спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , народилися діти: [INFO] народилася дочка [PERSON] . Батьком дитини у актовому записі про народження № 727 від 04 серпня 2009 року зазначено за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України відомості про батька внесено за її прізвищем та ім`ям. Видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02 вересня 2021 року Бериславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану; [INFO] народилася дочка [PERSON] . Батьком дитини у актовому записі про народження № 15 від 08 серпня 2013 року також зазначено за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України відомості про батька внесено за її прізвищем та ім`ям. Видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18 серпня 2021 року Бериславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до інформації, наданої Великоолександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04 червня 2025 №446/25.2-20 та від 06 травня 2025 №452/25.2-20, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян знайдено актові записи про народження дітей позивачки. Так, актовий запис про народження №727 від 04 серпня 2009 року складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні щодо [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто відомості про батька внесено за вказівкою матері. Актовий запис про народження №15 від 08 серпня 2013 року складений виконавчим комітетом Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області щодо [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація також проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто відомості про батька внесено за вказівкою матері. Відповідно до статті 128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до частин першої,\~другої статті\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини першої\~статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд установив, що відповідач визнав позов у частині встановлення факту його батьківства та стягнення аліментів. Таке визнання є послідовним, відображене у відзиві на позов, підтверджене у судовому засіданні представником відповідача та не було відкликане чи спростоване до завершення розгляду справи. Відповідно до частини першої\~статті 82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У даному випадку таких сумнівів у суду не виникає. Разом з тим суд враховує, що відомості про батька обох дітей у актові записи про народження були внесені виключно за вказівкою матері на підставі частини першої статті 135 СК України. Це підтверджується актовим записом про народження №727 від 04 серпня 2009 року щодо [PERSON] та актовим записом №15 від 08 серпня 2013 року щодо [PERSON] , що узгоджується з інформацією Великоолександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бериславському районі Херсонської області, наданою на виконання ухвали суду відповідях від 04 червня 2025 року та від 06 травня 2025 року. Суд бере до уваги також пояснення дітей у судовому засіданні, в яких вони підтвердили походження від відповідача, а також їх чітку позицію щодо бажання залишити прізвище матері. Ці пояснення узгоджуються з іншими доказами у справі та сприймаються судом як такі, що відповідають їхнім інтересам та віку. Таким чином, у справі наявна сукупність доказів, яка свідчить про батьківство [PERSON] відносно дітей [PERSON] . Визнання позову відповідачем у цій частині, внесення відомостей про батька у актові записи виключно зі слів матері, інформація органів державної реєстрації актів цивільного стану, а також пояснення дітей є достатніми і належними підставами для задоволення позову в частині встановлення факту батьківства. Щодо наявності підстав для стягнення аліментів суд також виходив, як з визнання відповідних обставин та позову відповідачем так і з наявності законних підстав для цього. Згідно зі статтею 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою\~статті 181\~СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою\~статті 182\~СК України встановлені обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а частиною другою вказаної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої\~та другої\~статті 184\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини першої\~статті 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про обов`язок батьків дитини в рівних частинах утримувати її до повноліття, що обумовлює право одного з батьків, з яким проживає дитина, вимагати в примусовому порядку здійснення відповідного утримування дитини іншим батьком в разі його ухилення від цього. При визначені розміру аліментів суд виходить із обраного позивачем розміру та виду стягнення, а також обставин, які мають бути при цьому враховані відповідно до вимог закону. Позивач заявляючи про необхідність стягнення з відповідача аліментів у частці від доходу її матері діяв у межах наявних у нього прав, а відповідач погодився із таким видом стягнення. Зважаючи на досягнення сторонами згоди у цьому питанні, встановлення у судовому порядку батьківства відповідача щодо дітей, про утримання яких заявлено позов, а також враховуючи, що діти проживають разом із матір`ю, яка здійснює їхнє щоденне виховання та матеріальне забезпечення, є неповнолітніми і потребують постійної фінансової підтримки для свого належного розвитку, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у частині стягнення аліментів. При цьому суд врахував, що відповідач добровільно визнав позов у цій частині та не заперечував проти обов`язку сплачувати аліменти в розмірі, визначеному у позові, а саме - 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Такий розмір відповідає вимогам статей 182, 184 Сімейного кодексу України, є достатнім і необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дітей та гарантує дотримання їхніх прав. Що стосується визначення прізвища дітей в судовому порядку, у зв`язку з визнанням батьківства, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто, зважаючи на те, що у момент народження дітей мати не перебувала у шлюбі, відсутня була спільна заява батьків чи заява батька про визнання батьківства, відомості про батька були внесені відповідно до частини першої статті 135 СК України. Таким чином, визначене у свідоцтвах про народження прізвище дітей « [PERSON] » узгоджується з вимогами чинного законодавства. Відповідно до частин третьої,\~четвертої,\~п`ятої статті\~148\~СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Відповідно до статті 7\~СК України та статті 3\~Конвенції ООН\~про права\~дитини у всіх діях щодо дітей першочергова увага має приділятися забезпеченню їхніх найкращих інтересів. Тобто, якщо вирішується питання про зміну прізвища дитини, а у даному випадку - у зв`язку із визнанням батьківства - батьки не дійшли згоди з цього питання, його вирішення покладається на суд. При цьому суд зобов`язаний виходити із принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, а також враховувати її власну думку, якщо вона досягла відповідного віку. Судом установлено, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] чітко висловили свою позицію щодо бажання залишити прізвище матері. Суд бере до уваги, що діти вже тривалий час проживають разом з матір`ю, перебувають під її вихованням та утриманням, навчаються за кордоном, де всі їхні документи оформлені саме на прізвище « [PERSON] ». Зміна прізвища дітей на прізвище батька призведе до необхідності переоформлення великої кількості документів, зокрема тих, що підтверджують право перебування та навчання дітей у Чеській Республіці, а також документів, які вони вже фактично використовують у повсякденному житті. Це, у свою чергу, створить для дітей та матері істотні труднощі організаційного та матеріального характеру, що не відповідатиме їхнім найкращим інтересам. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що у даній ситуації відсутні правові та фактичні підстави для зміни прізвища дітей на прізвище батька, а їх збереження у формі « [PERSON] » найбільшою мірою відповідає як нормам чинного сімейного законодавства, так і принципу забезпечення найкращих інтересів дітей. Суд враховує, що відповідач наполягав на необхідності зміни прізвища дітей на своє, обґрунтовуючи це тим, що за традицією та загальними правилами дитина має носити прізвище батька. Разом із тим, суд не приймає такі доводи з наступних підстав. По-перше, чинне сімейне законодавство не встановлює безумовного обов`язку дитини носити прізвище саме батька. Відповідно до статті 148\~СК України питання зміни прізвища дитини вирішується за згодою батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У випадку відсутності такої згоди спір розглядається судом з урахуванням найкращих інтересів дітей, а не лише формальної позиції одного з батьків. По-друге, суд враховує, що діти тривалий час проживають разом із матір`ю, яка забезпечує їхнє утримання, виховання та навчання. Проживання дітей із батьком не передбачається, вони перебувають за кордоном у стабільному середовищі, де всі документи оформлені на їхнє теперішнє прізвище матері « [PERSON] ». Зміна прізвища у цій ситуації не сприятиме гармонійному розвитку дітей, а навпаки призведе до значних труднощів, пов`язаних із переоформленням численних документів, що надають право проживання, навчання та інші соціальні гарантії. По-третє, суд зазначає, що збереження дітьми прізвища матері жодним чином не впливає на факт їхнього походження від батька та не може розцінюватися як заперечення родинного зв`язку. Визнання батьківства встановлює юридичний зв`язок між батьком і дітьми незалежно від їхнього прізвища. По-четверте, самі діти у судовому засіданні чітко заявили про своє бажання залишити прізвище матері. Суд оцінює цю позицію як усвідомлену та таку, що відповідає їхнім інтересам, оскільки вони вже ідентифікують себе з цим прізвищем у навчальному та соціальному середовищі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо необхідності зміни прізвища дітей не відповідають принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Залишення дітям їхнього прізвища « [PERSON] » забезпечує стабільність, правову визначеність та відповідає їхнім реальним життєвим обставинам. Також суд зазначає, що у зв`язку з визнанням батьківства необхідним є внесення змін до відповідних актових записів про народження дітей, оскільки саме ці записи підтверджують правовий статус батьківства. Такі зміни мають полягати у зазначенні батьком дітей відповідача [PERSON] . При цьому прізвище дітей залишається за матір`ю « [PERSON] ». Що стосується по батькові, суд вважає підставним залишити його без змін. По батькові дітей (« [PERSON] ») вже відповідає імені відповідача, яке було зазначене зі слів матері під час реєстрації народження, і його зміна є недоцільною та позбавленою правових підстав. В такому випадку буде дотримано вимогу частини першої статті 147 СК України. Таким чином, внесення змін до актових записів має відбутися лише у частині визначення батьком дітей відповідача, зі збереженням за дітьми їхнього прізвища та по батькові. Стосовно заявлених позивачем вимог щодо анулювання свідоцтв про народження дітей, суд виходить з того, що такі вимоги не підлягають розгляду в межах цього провадження. На відміну від питання внесення змін до актових записів про народження, яке безпосередньо перебуває у межах компетенції суду у зв`язку з визнанням батьківства, питання анулювання свідоцтв про народження не належить до повноважень суду на даній стадії розгляду. Відповідно до статей 19,\~22\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану», внесення змін до актових записів та видача на їх підставі нових свідоцтв про народження є виключною компетенцією органу державної реєстрації актів цивільного стану. Саме орган ДРАЦС у встановленому законом порядку після набрання рішенням суду законної сили вносить необхідні зміни і видає нові документи, що посвідчують факт народження дитини. Таким чином, суд розглядає заявлену у позові вимогу про анулювання свідоцтв про народження дітей не як самостійну вимогу, що підлягає вирішенню судом, а як опис позиції позивача щодо подальших дій органу РАЦС, які мають відбутися на виконання рішення суду. Оскільки позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду на підставі заяви позивача, судовий збір в розмірі 968,96 грн сплачений позивачем, не підлягає поверненню останньому відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позовну вимогу про визнання батьківства задоволено у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті 50 відсотків судового збору сплаченого за відповідну вимогу в сумі 484,48 грн слід повернути позивачу з державного бюджету в порядку частини першої статті 142 ЦПК України, а інші 50 відсотків судового збору в сумі 484,48 грн стягнути з відповідача в порядку частини першої статті 141 ЦПК України. Оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення в частині стягнення аліментів, звільнено від сплати судових витрат, у порядку пункту 3\~частини першої Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 968,96 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved