Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту його постійного проживання зі своєю матір`ю (спадкодавцем) [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Заяву мотивував тим, що [PERSON] , [INFO] , яка є його матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 липня 1960 року, померла [INFO] в місті Фастів Київської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 травня 2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Після смерті [PERSON] залишилася квартира [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності. Зазначає, що 27 червня 2025 року, як єдиний спадкоємець, що постійно проживав разом із своєю матір`ю на час відкриття спадщини, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни щодо оформлення спадщини після померлої матері, оскільки відсутні інші спадкоємці, передбачені законом. Проте приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О. В. повідомила його, що ним пропущено шестимісячний строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини після померлої матері, та акцентовано увагу на вимогах статей 1268, 1269, 1270, 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якими передбачено, що спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем (не зареєстрований за однією адресою), має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини до шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також видано витяг зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності) від 27 червня 2025 року, з якого вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкові справи не заводилися. Тому, з метою реалізації права на оформлення спадкового майна, він змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту свого постійного проживання зі своєю матір`ю (спадкодавцем) [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , оскільки чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зазначає, що факт його постійного проживання зі своєю матір`ю (спадкодавцем) на час відкриття спадщини підтверджується наступним. Як зазначає заявник, він (з 17 січня 1995 року) разом із своєю дружиною [PERSON] (з 23 квітня 2002 року) та донькою [PERSON] (з 17 січня 1995 року) зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що оскільки матір була особою похилого віку (померла у віці 76 років) та мала численні захворювання, в зв`язку з чим потребувала постійного догляду, то він на початку 2010 року змушений був переїхати до неї за адресою: [ADDRESS] , щоб піклуватись про неї, забезпечувати її всім необхідним, в тому числі ліками, харчуванням, нести всі витрати, пов`язані з побутом. Зазначає, що з довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 10 серпня 2022 року N 68 вбачається, що його мати була зареєстрована та проживала по день смерті - [INFO] - за адресою: [ADDRESS] , а також за цією адресою на день її смерті проживав без реєстрації її син [PERSON] . Заявник стверджує, що факт його постійного проживання з своєю матір`ю на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , є підтвердженим і метою встановлення факту спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2025 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. та справу передано судді (а. с. 38, 39). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2025 року відкритопровадження у справі, призначено судове засідання (а. с. 41). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року заяву представника заявника [PERSON] про виклик свідків задоволено. Ухвалено викликати в судове засідання та допитати в якості свідка [PERSON] (а. с. 61, 62). Заявник та його представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити. Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, по дату та час розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а. с. 19). [PERSON] померла [INFO] в місті Фастів Київської області (а. с. 26). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 24 листопада 1994 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві власності (а. с. 27). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 10 серпня 2022 року [PERSON] була зареєстрована та проживала по день смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою на день смерті [PERSON] проживав її син - [PERSON] (а. с. 14). [PERSON] разом з дружиною [PERSON] ( з 23 квітня 2002 року) та донькою [PERSON] (з 17 січня 1995 року) зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу із спадкового реєстру від 27 червня 2025 року, після смерті [INFO] [PERSON] спадкові справи не заводились. Свідок [PERSON] суду показав, що знайомий з заявником з 2006 року, знав [PERSON] , він допомагав по догляду за нею. Заявник проживав з матір`ю до самої її смерті та доглядав її. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з підпунктом 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в цьому випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. За підпунктом 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на наведене, системний аналіз наявних у справі доказів, дозволяє суду дійти висновку, що заявник, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, надав суду належні і допустимі докази на підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку, судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, інтереси заявника, відсутність спору та інших шляхів захисту прав [PERSON] , суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved