Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Корой І.Д. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт того, що [PERSON] , який народився [INFO] і помер [INFO] , проживав з 1996 року однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , до дня її смерті (часу відкриття спадщини), яка настала [INFO] ; а також просить встановити факт того, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті (час відкриття спадщини), яка настала [INFO] в селі Росіянівка Фрунзівського району Одеської області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на належну померлій земельну ділянку, щодо якої відсутній заповіт, і цю спадщину прийняв і набув право на неї за фактом постійного проживання з померлою тільки її чоловік і батько позивачки [PERSON] . Вказує на те, що оскільки свідоцтво та актовий запис про шлюб батьків не збереглися, то за умови неприйняття спадщини матері іншими спадкоємцями за законом першої, другої і третьої черги - підставою для спадкування батьком, як спадкоємцем за законом четвертої черги, майна матері є факт їх проживання однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, що необхідно встановити в судовому порядку. У позовній заяві зазначено, що після смерті матері батько своє право на її спадщину не оформив, а тому після його смерті відкрилася спадщина не тільки щодо належної йому особисто земельної ділянки, але і щодо зазначеної вище земельної ділянки, яку він успадкував після матері. Заповіт щодо свого майна батько не залишав, родинні відносини позивачки з батьком підтверджені її свідоцтвами про народження і шлюб, проте листом № 903/01-16 від 03.10.2024 року нотаріус Шавша Г.М. Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області, повідомила позивачку про неможливість прийняти її заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у зв`язку з тим, що нею пропущений шестимісячний термін для прийняття спадщини. Позивачка надає до суду відповідні докази щодоїї постійного проживання разом із батьком [PERSON] на день його смерті (час відкриття спадщини) та просить встановити цей факт у судовому порядку, що необхідно їй для підтвердження набуття нею спадкових прав на майно померлого батька. Ухвалою суду від 05.08.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та витребувано докази від Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області. Представник позивача [PERSON] , адвокат Корой І.Д. у судове засідання не з`явився, попередньо надавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити повністю (а.с. 54). Представник Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій справу просить розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення (а.с. 36). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є зокрема, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши надані позивачкою та витребувані за клопотанням її представника докази, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису за № 10 складеного 03 липня 2006 року виконавчим комітетом Росіянівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] в селі Росіянівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 7). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю I-ОД № 088375, виданого 17 жовтня 2003 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 28.05.2003 року № 206/2003 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 586, [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Росіянівської сільської ради, масив [NUMBER] , ділянка [NUMBER] (а.с. 8). За довідкою від 11.04.2025 року № 210/24-21-83 Великомихайлівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області, актовий запис про шлюб між [PERSON] і [PERSON] не виявлений (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження, виданого на підставі запису за № 24 зробленого 25 травня 1971 року Фрунзівським райбюро ЗАГС Одеської області, [PERSON] народилась [INFO] в селі Росіянівка Фрунзівського району Одеської області від батька [PERSON] і матері [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого на підставі запису за № 53 зробленого 26 вересня 1992 року відділом ЗАГС Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу з [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 9). За довідкою від 01.07.2025 року № 122 старости Росіянівського старостинського округу відповідача, згідно погосподарської книги № 3 особовий рахунок [NUMBER] по с. Росіянівка за 1996-2006 р.р. [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] проживали разом та вели спільне господарство. У вказаній погосподарській книзі у розділі «1. Список членів домогосподарства» зазначено: [PERSON] , відношення до члена домогосподарства, записаного першим - гол. сім`ї, стать - чол., [INFO] ; [PERSON] , відношення до члена домогосподарства, записаного першим - жінка, стать - жіноча, [INFO] (а.с. 11-12). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. За довідкою від 02.10.2024 року № 199 старости Росіянівського старостинського округу відповідача, [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті в будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку, крім покійної [PERSON] , на день її смерті постійно проживав та був зареєстрований чоловік - [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 13). Згідно довідок зі Спадкового реєстру станом на 12.08.2025 року, наданих Великомихайлівською державною нотаріальною конторою Одеської області, щодо [PERSON] відсутня інформація у Спадковому реєстрі про заповіти, спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 42,44). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису за № 4 зробленого 27 лютого 2007 року виконавчим комітетом Росіянівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] (далі - спадкодавець) помер [INFO] в селі Росіянівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 14). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю I-ОД № 088382, виданого 17 жовтня 2003 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 28.05.2003 року № 206/2003 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 593, спадкодавець був власником земельної ділянки площею 3,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Росіянівської сільської ради, масив [NUMBER] , ділянка [NUMBER] (а.с. 15). За довідкою від 02.10.2024 року № 200 старости Росіянівського старостинського округу відповідача, [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті в будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку, крім покійного [PERSON] , на день його смерті інших постійно зареєстрованих осіб не було (а.с. 17). Згідно довідок зі Спадкового реєстру станом на 25.08.2025 року, наданих Великомихайлівською державною нотаріальною конторою Одеської області, щодо [PERSON] відсутня інформація у Спадковому реєстрі про заповіти, спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 43). Листом № 903/01-16 від 03.10.2024 року державний нотаріус Шавша Г.М. вказаної нотаріальної контори, повідомила позивачку про неможливість прийняти її заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у зв`язку з тим, що нею пропущений шестимісячний термін для прийняття спадщини (а.с. 16). Згідно відмітки у паспорті позивачки, вона з 27.05.2005р. по теперішній час зареєстрована за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). За довідкою старости Росіянівського старостинського округу відповідача № 272 від 26.12.2024 року, батько позивачки [PERSON] був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка настала [INFO] в селі Росіянівка, і на день його смерті у цьому будинку не було інших зареєстрованих осіб. Фактично з листопада 2006 року [PERSON] , без реєстрації у вказаному будинку [ADDRESS] , постійно проживала у цьому будинку однією сім`єю разом зі своїм батьком [PERSON] до дня його смерті, яка настала [INFO] , вела з ним спільне господарство, здійснювати за ним догляд та поховала його після смерті (а.с. 19). Зазначена довідка видана на підставі акту від 25.12.2024 року щодо фактичного проживання осіб, складеного та підписаного депутатом Захарівської селищної ради Роздільнянського) району Одеської області Москальовою Оксаною Іванівною (село Росіянівка, вул. Одеська 18) з участю жителів села Росіянівка Роздільнянського району Одеської області [PERSON] [INFO] ( [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), які особисто знали [PERSON] та яким ці обставини особисто відомі (а.с. 18). Підписи осіб, які підписали цей акт, посвідчені О.Москальовою, старостою Росіянівського старостинського округу відповідача з проставленням гербової печатки. Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступних положень Цивільного кодексу України, які були чинними на час відкриття спадщини [PERSON] і [PERSON] та якими було передбачено наступне: право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1 і 2 ст. 1223); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261); у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. (ч. 1 ст. 1262); у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. (ч. 1 ст. 1263); у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1264); спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 3, 5 ст. 1268); спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч. 1 і 3 ст. 1296). За результатами дослідження описаних у цьому рішенні доказів та виходячи з наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку про встановлення наступних фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Померла [PERSON] заповіт щодо свого майна не залишала та відсутні документальні підтвердження для віднесення до спадкоємців за законом першої черги позивачки та її батька [PERSON] - відсутній актовий запис про шлюб померлої, а у свідоцтві про народження позивачки її прізвище та прізвище її матері вказано « [PERSON] » на відміну від прізвища померлої, яке у свідоцтві про смерть зазначено як [PERSON] . За відомостями нотаріальної контори, [PERSON] заповіт щодо свого майна не залишала, спадкова справа щодо її майна не заводилась і свідоцтва про право на спадщину не видавались, тобто відсутні спадкоємці за законом першої, другої і третьої черги, які прийняли б цю спадщину і набули право на неї. В той же час, належними, допустимими та достатніми доказами встановлено, що батько позивачки [PERSON] проживав разом однією сім`єю та вів спільне господарство, як чоловік, з жінкою [PERSON] в період 1996-2006 років, тобто не менш як п`ять років до дня її смерті, яка настала [INFO] , і цей факт необхідно встановити в судовому порядку виходячи з його правового значення для переходу за спадщиною права власності на майно померлої [PERSON] .. Зазначена обставина підтверджена записами у погосподарських книгах, які у вказаний період були первинним документом ведення обліку членів сім`ї домогосподарства у сільській місцевості відповідно до положень чинних на той час розділу I Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 22.02.95 р. № 48, та Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах, затвердженої наказом Держкомстату України від 17.07.2000р. № 234 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 8 серпня 2000 р. за № 480/4701. Зазначена вище обставина надає підстави віднести батька позивачки [PERSON] до спадкоємців за законом четвертої черги за фактом його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що підтверджує також прийняття ним її спадщини та набуття ним права власності на зазначену вище і належну померлій земельну ділянку площею 3,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Росіянівської сільської ради, масив [NUMBER] , ділянка [NUMBER] . Відсутність у батька позивачки [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на цю спадщину. Після смерті батька позивачки [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять описані вище дві земельні ділянки, одна з яких належала йому особисто, а другу він успадкував після смерті [PERSON] . За відомостями нотаріальної контори, батько позивачки [PERSON] заповіт щодо свого майна не залишав, спадкова справа щодо його майна не заводилась і свідоцтва про право на спадщину не видавались, тобто крім позивачки, як його дочки за наданими нею свідоцтвами про народження та укладення шлюбу, відсутні інші спадкоємці за законом першої черги, які прийняли б цю спадщину і набули право на неї. Оскільки нотаріусом позивачці відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини батька через пропуск встановленого для цього шестимісячного строку, то вона просить встановити факт постійного проживання з батьком на день його смерті. Позивачка надала суду належні, допустимі та достатні докази щодо її постійного проживання разом із батьком-спадкодавцем на день його смерті (час відкриття спадщини). Метою встановлення факту спільного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідність реалізації її права на оформлення спадкового майна за законом, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як роз`яснив Конституційний Суд України в п.6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 23 цієї постанови визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ № 5 від 31.03.95). Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Відповідно до наведених вище результатів дослідження описаних у цьому рішенні доказів та визначення згідно закону і судової практики правовідносин сторін у справі, суд приходить до висновку про доведеність вимог позовної заяви та наявність законних та обгрунтованих підстав для задоволення позову.

Outcome: approved