Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, посилаючись на те, що 06.06.2021 відповідач позичив у неї 800000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення до 06.06.2022. Після настання строку повернення коштів позивач неодноразово звертався із вимогою до відповідача, однак, відповідач ігнорує вимоги та позику не повертає. Враховуючи, що відповідач в повній мірі взяті на себе зобов`язання не виконав, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 800000,00 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 6400,00 грн. Ухвалою суду від 19.06.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання з викликом сторін на 15.09.2025 о 11 год. 00 хв. 15.09.2025 ухвалою підготовчого судового засідання розгляд справи призначено по суті. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно Договору позики від 06.06.2021 [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 800000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення до 06.06.2022, про що написав боргову розписку (а.с. 16-17). Після настання строку повернення коштів позивач неодноразово звертався із вимогою до відповідача, однак, відповідач ігнорує вимоги та позику не повертає, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за договором тільки права. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів. Отже враховуючи, що позичальник не виконав грошове зобов`язання в повному обсязі, порушене право позикодавця підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості за договором позики в сумі 800000,00 грн. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 6400,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн., що відповідатимуть принципу розумності та пропорційності.

Outcome: approved