Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, я якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.12.2023 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), предметом якого був транспортний засіб Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER] , відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення Приватному акціонерному товариству «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» майна, яке було предметом продажу за оспорюваним договором купівлі продажу від 14.12.2023 року, а саме транспортний засіб Opel Astra OTGF69, 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваний правочин порушує майнові інтереси позивача, як кредитора, і направлені на уникнення звернення стягнення на майно ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект». На підставі рішень Господарського суду Полтавської області від 16.11.2023 року по справі №917/322/23 та від 18.12.2023 року по справі № 917/805/23 з ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» стягнуто грошові кошти на загальну суму 115 064 189,22 грн. За заявами ТОВ «Об`єднання «Хорс» приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. стосовно ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» 03.05.2024 розпочаті виконавчі провадження, які об`єднані в одне зведене виконавче провадження під № 74917913 щодо стягнення боргу на загальну суму 126 564 728,51 грн. Після відкриття виконавчих проваджень та перевірки майнового стану ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» встановлено, що усі майнові активи у виді грошових коштів, нерухомості та виробничого обладнання, були виведені з рахунків та балансу підприємства ще під час судового розгляду вказаних справ шляхом укладення фраудаторних правочинів. Наразі у ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект» відсутні грошові кошти на рахунках, а також інше майно, за рахунок якого може бути здійснене погашення заборгованості. Виходячи з того, що оскаржувані договори були вчинені боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, позивач ставить під сумнів правомірність даного правочину в частині його відповідності загальним засадам цивільного законодавства (пункт 6\~статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 ЦК України). 19.12.2024 від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» адвоката Холодова Леоніда Юрійовича, надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог ТОВ «Об`єднання «Хорс» заперечував в повному обсязі, зазначивши, що позивачем не надано до суду жодного доказу, який би спростовував презумпцію правомірності оскаржуваних правочинів, а також свідчив про недобросовісність набуття [PERSON] права власності на спірне авто. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» також послався на ті обставини, що на момент укладення спірних правочинів були відсутні будь\~які обтяження чи заборони на відчуження нерухомого майна, яке виступало предметом купівлі\~продажу. 30.12.2024 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, пославшись на правомірність укладання договору купівлі продажу від 14.12.2023. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2024 відкрито провадження у справі. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 16.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Об`єднання Хорс» до Приватного акціонерного товариства «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект», [PERSON] про визнання договору недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права, до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача \~ \~ \~ \~Глуховецької Ольги Леонідівни у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. 29 травня 2023 року ухвалою Господарського суду Полтавської області прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «Об`єднання «Хорс» до ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» про стягнення грошових коштів у розмірі 111 879 742,40 грн. та відкрито провадження у справі № 917/805/23. В ході виконавчого провадження та здійснення перевірки майнового стану ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» було встановлено, що у боржника відсутні будь-які матеріальні активи за рахунок яких можливо здійснити погашення заборгованості. 08 серпня 2023 року ухвалою Господарського суду Полтавської області у справі № 917/805/23 задоволено заяву ТОВ «Об`єднання «Хорс» про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти, які належать ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» в межах суми 42 207 670,79 грн. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.11.2023 по справі №917/322/23 позовні вимоги ТОВ «Об`єднання «Хорс» задоволено частково. Зобов`язано ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» виконати зобов`язання за договором поставки, а також стягнуто з останнього 1 212 399,55 грн. неустойки та 717 647,27 грн. судового збору. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 рішення Господарського суду Полтавської області від 16.11.2023 залишено без змін. Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.12.2023 по справі № 917/805/23 позов задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» 111 879 742, 40 грн. та 939400 грн. судового збору. В частині позовних вимог про визнання договору Генерального підряду розірваним закрито провадження. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.02.2024 рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2023 в частині закриття провадження скасовано, в цій частині відмовлено у задоволенні позовних вимог, в решті рішення залишено без змін. Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів з ПРАТ «ХКП «Котлоенергопроект» ЄДРПОУ-31631883 на громадянку [PERSON] , [INFO] , РНОКП: [NUMBER] був перереєстрований наступний транспортний засіб: - 14.12.2023 автомобіль OPEL ASTRA 2007 року випуску, VIN: [NUMBER] , кузов [NUMBER] сірого кольору. На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Реєстраційні дій здійснено на підставі договору купівлі-продажу №6341/2023/4199396 від 14.12.2023 оформленого у присутності адміністратора ТСЦ 6341, укладеного між ПРАТ «ХКП «Котлоенергопроект» та [PERSON] .. Відповідно до Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, поданих ПРАТ «ХКП «КОТЛОЕНЕРГОПРОЕКТ» (код за ЄДРПОУ 31631883) за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року, відображена інформація щодо перебування фізичної особи [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) у трудових відносинах із вказаним суб?єктом господарювання, вказана у звітності дата щодо звільнення фізичної особи [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) 11.03.2024; Згідно з доводами позивача оспорюваний правочин купівлі-продажу був вчинений вже після того, як ТОВ «Об`єднання «Хорс» розпочало процедуру судового стягнення коштів з ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект» і впродовж розгляду Господарським судом Полтавської області справ №917/322/23 та № 917/805/23 майно боржника було відчужене з метою його виведення з-під майбутнього стягнення. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Пунктом 2 частини 1\~статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як, зокрема, обов`язковості виконання рішень. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з частиною 2, 3 статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року N 2-р (II)/2021 у справі N 3-95/2020 (193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)". Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що особа (особи) "використовувала/використовували право на зло". Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. В силу частин 1 3, частини 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частина 4 статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №755/17944/18 зроблено висновок, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Сам факт укладання договору боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину(аналогічні позиції викладеніВерховним Судом у постановах від 24.07.2019 у справах № 405/1820/17, №372/3541/16-ц від 13.05.2020, №910/8357/18 від 28.11.2019, №922/1903/18 від 20.05.2020, №619/82/19 від 11.11.2020). Також відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 19 травня 2021 року у справі №693/624/19, приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди). Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц). Як вказав Верховний Суд у постанові від 23.05.2023 у справі № 936/721/21, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірновиникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 489/5148/18. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Харківське котлобудівельне підприємство «Котлоенергопроект», будучи обізнаним про наявність відкритих стосовно нього судових проваджень у справах №917/322/23 та № 917/805/23, та вже після пред`явлення до нього позовних вимог про стягнення коштів з боку ТОВ «Об`єднання «Хорс», здійснило відчуження майна. Встановлені обставини свідчать про недобросовісну поведінку та зловживання правом з боку ПрАТ «ХКП «Котлоенергопроект», оскільки реалізація спірного майна призвела до неможливості погашення присудженої до стягнення на користь ТОВ «Об`єднання «Хорс» заборгованості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає за необхідне також зазначити, що даному випадку має місце позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання - є повернення майна боржнику за для звернення на нього стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.04.2023 у справі №523/17429/20). Відповідно до ст.\~133,\~141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з кожного з відповідачів судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: approved