Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

в позові вказано «Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2016 року у справі № 344/8662/16-ц за позовом Національної академії внутрішніх справ (далі - НАВС) до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, було вирішено стягнути з [PERSON] на користь НАВС вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 29 719,19 грн., 1 378,00 грн. судового збору та 420 грн. витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідач зазначене рішення не оскаржував, тим самим визнав його. 31.12.2016 року рішення набрало законної сили. Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НАВС, Відповідач не відшкодував кошти на виконання заочного рішення рішенням Івано- Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2016 року у справі № 344/8662/16-ц. Станом на дату подання позовної заяви, залишок заборгованості Відповідача перед НАВС становить 31 517,19 грн…». Тому позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ \~ \~ \~ \~грошові кошти у сумі 15 879,04 грн., з яких:-13 038,26 грн. - інфляційне збільшення від суми заборгованості; -2 840,78 грн.- 3% річних від суми заборгованості.Судом встановлено наступні обставини. Представник позивача, згідно вимог позовної заяви, просив про розгляд справи без участі представника, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачу повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, правові наслідки за його відсутність в судовому засіданні, невиконання ним процесуальних обов`язків процесуальним законом повністю покладено на відповідача. Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatismutandis, рішення у справі (AleksandrShevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2016 року позов задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] на користь НАВС вартість витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, у сумі 29\~719, 19 грн. Згідно розрахунку заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, виконаного позивачем, заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 15\~879,04 грн., з яких: 13\~038, 26 грн.-інфляційне збільшення від суми заборгованості; 2\~840, 78 грн- 3 % річних від суми заборгованості. Згідно довідки начальника ВФЗБО головного бухгалтера С.Гуцалюка повідомлено, що станом на 13.03.2024 року кошти на виконання рішення суду у справі 344/8662/2016 від [PERSON] на рахунок НАВС не надходили. Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження завершено. В заяві від 14.12.2017 представника позивача до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУ юстиції в Івано-Франківській області зазначено «…Відповідно до інформації, що міститься на офіційному веб-порталі Міністерства юстиції України), НАВС відмовлено у відкритті виконавчого провадження за №53393061…». В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Відповідач не подав суду доказів на спростування доказів позивача. Так будь-якого розрахунку, на спростування розрахунку позивача, відповідач суду не подав. Таким чином відповідачем не виконано його обов?язок щодо спростування позову. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №\~607/3693/17. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved