Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

06 червня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10\~000 грн. 00 коп. щомісячно, до закінчення навчання. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 28.08.2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, у період якого у них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . 14 грудня 2016 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач сплачував аліменти на утримання сина до жовтня 2024 року, тобто до його повноліття. На даний час [PERSON] вже повнолітній, з 2022 року навчається у відокремленому структурному підрозділі Хмельницького політехнічного фахового коледжу Національного університету «Львівська політехніка», у зв`язку з чим не має змоги сам себе забезпечувати. Оскільки позивачка не може самостійно в повній мірі матеріально забезпечувати сина, який потребує коштів на утримання, відповідач у добровільному порядку відмовляється таку допомогу надавати, а тому вважає за необхідне звернутись до суду та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 10 червня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 18 вересня 2025 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем його реєстрації, відзиву на позов до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до копії заочного рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року у справі № 678/2441/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який укладено 28.08.2005 року, було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 09 січня 2017 року. Згідно з довідкою від 14 березня 2025 року № 25843 [PERSON] з 01.09.2022 року є студентом денного відділення Відокремленого структурного підрозділу Хмельницький політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка». Передбачений термін закінчення навчання 30.06.2026 року. Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього сина. Позивачка зазначає, що у зв`язку із навчанням сина потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно оплачувати кошти за навчання, одяг, харчування, підручники, канцелярські товари тощо. Крім цього, у зв`язку з тим, що навчається на денній формі, позбавлений можливості працевлаштуватись. На даний час, утриманням його займається лише мати, відповідач матеріальну допомогу не надає. Між сторонами по справі встановлені сімейні правовідносини щодо обов`язків батьків утримувати повнолітніх доньку (сина) до закінчення навчання. Дані обов`язки регулюються главою 16 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох\~років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також дочка, син, які продовжують навчання. Згідно роз`яснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до ст.ст. 200, 201 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що син сторін є повнолітнім, навчається на денному відділенні коледжу, а тому не має можливості працювати, потребує витрат на проживання, проїзд, харчування, потребує матеріальної допомоги, а відповідач у добровільному порядку такої допомоги не надає (доказів надання допомоги відповідачем до суду не надано), також і не надано відповідачем доказів неможливості надавати сину таку допомогу, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням повнолітнього сина є обґрунтованими й підлягають стягненню у заявленому нею розмірі. При визначені часу, з якого присуджуються дані аліменти, суд враховує, що відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 06 червня 2025 року та відповідно до ст. 199 СК України до закінчення ним навчання, проте не довше, ніж до досягнення сином 23 років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи те, що позивачку звільнено від сплати судового збору, а її позов було задоволено, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved