Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

1.Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування. 01.08.2025 представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» - Хлопкова М., через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, звернулася до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 207357372 від 20.01.2022 в розмірі 28 587,52 грн, що складається із: 20 199,56 грн - заборгованість по тілу кредиту, 8 387,96 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, 0,00 - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) та сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 20.01.2022 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і відповідачем було укладено кредитний договір № 207357372 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV44А3N. Заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив, що він належним чином ознайомлений з умовами надання кредиту та приймає їх. На виконання умов договору 20.01.2022 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" шляхом ініціювання через банк провайдер було перераховано на банківську картку відповідача № [NUMBER] грошові коштів в сумі 20200 грн, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами відповідно до умов договору. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі 28 587,52 грн, що складається із: 20 199,56 грн - заборгованість по тілу кредиту, 8 387,96 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним Кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». Згідно Договору факторингу від 30 жовтня 2023 року право вимоги за Кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги за вищезазначеним Договором відповідно до умов Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором. Отже, вважає, що відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, що передбачені кредитним договором. 2.Виклад позиції відповідача Відповідач, скориставшись правом на подачу відзиву на позовну заяву, заперечує проти задоволення позовних вимог. Обгрунтування доводів полягає у запереченні наявності у позивача права вимоги за кредитним договором № 207357372 від 20.01.2022. Зокрема, стверджує, що позивач посилається на нібито укладені договори факторингу, за якими право вимоги за основним кредитом перейшло до нього. Проте відповідач не отримував жодного письмового повідомлення про відступлення права вимоги від первісного кредитора. Посилається на те, що відповідно до ч.2 ст. 517 ЦКУ боржник має право не виконувати зобов`язання перед новим кредитором до отримання документів, що підтверджують передачу прав. За таких обставин будь-які вимоги нового кредитора з`являються сумнівними до офіційного підтвердження факту переходу прав. Також вказує на те, що позивач подав лише витяги з договорів факторингу без належних витягів з будь-яких реєстрів прав вимоги чи копій договорів в повному обсязі. Натомість Закон України «Про факторинг» вимагає надавати за запитом витяг із Реєстру відступлень права грошової вимоги, який фіксує наявність чи відсутність запису про перехід права. Відсутність відповідних витягів і повних копій договорів підриває довіру до заявленого позивачем переходу права вимоги. Усе це дозволяє сумніватися в дійсності наданих договорів факторингу та правової підстави претензії позивача. Щодо звільнення від сплати штрафів та пені, вказує, що зазначена вимога позивача включає штрафні санкції за прострочення, однак на дію цих санкцій поширюється п. 18 Прикінцевих положень ЦК України. Згідно з цією нормою, під час дії воєнного стану та протягом 30 днів після його завершення позичальники звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) і 3% річних за прострочення грошових зобов`язань. Тобто навіть якщо борг залишився невиконаним, нараховані штрафи і пеня підлягають скасуванню. Непропорційно високі вимоги позивача щодо пені і штрафів є надмірними та суперечать наведеним нормам. Також, відповідач є особою, яка проживає у м. Харкові, що тривалий час перебуває в зоні бойових дій. Це створює значні обставини непереборної сили і вимагає гуманного ставлення суду. З урахуванням воєнного стану та тяжкого становища відповідача застосування жорстких санкцій могло б порушити принципи справедливості. Крім того, стверджує, що позивач невірно зазначив підсудність справи, подавши позов до суду, який не відповідає місцю укладення договору чи проживанню відповідача. Також акцентує увагу суду, що позивач не надав доказів фактичного отримання відповідачем грошової суми (відсутні банківські виписки про перерахування коштів), що порушує вимогу ч. 2 ст. 94 ЦПК України про обов`язок доказування грошових платежів позивачем. У відповіді на відзив представник позивача, наголошуючи на правомірності заявлених позовних вимог, вказав, що реєстр прав вимоги до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено Кредитний договір №120642515 від 17.01.2021 укладено 23.03.2021, тобто через три місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає відповідач. Зазначає, що реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи), то він є достатнім доказом передачі права вимоги. Вважає, що відповідач неправильно трактував положення договору та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Насправді ж право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Враховуючи викладене, стверджує, що позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач наголошує на тому, що воєнний стан та пов`язані з ним законодавчі зміни звільняють позичальника від відповідальності за штрафні санкції. Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ у період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). Ураховуючи, що відповідач перебуває в зоні бойових дій м. Харкова, на нього поширюються правові наслідки цих норм. Також наголошує на неправильній ідентифікації боржника, а саме у тексті позовних вимог згадується інша особа ( [PERSON] ), що свідчить про шаблонний характер позовної заяви та порушує вимогу чіткості щодо визначення сторін. Така помилка підриває довіру до правильності ідентифікації відповідача та вказує на недостатню увагу позивача до суті спору. Також вказує на розбіжності у сумах позовних вимог, зокрема у різних документах позивача (витягах банку та додаткових поясненнях) наведено різні суми заборгованості. Це порушує визначеність предмета позову, адже кредитор має чітко визначити суму вимоги. Наявні розбіжності ставлять під сумнів заявлену суму боргу. 3.Процесуальні дії у справі Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 05.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 03.09.2025, клопотання представника ТОВ «Юніт Капітал» про витребування доказів задоволено частково. Витребувано АТ КБ "ПриватБанк" (адреса; 01001, місто Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ЄДРПОУ 14360570), наступні письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка [NUMBER]; чи були зараховані кошти на картковий рахунок - маска картки [NUMBER] , у період з 20.01.2022 по 25.01.2022 у сумі 20 200,00 грн; чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); у разі підтвердження зарахування коштів [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на картковий рахунок - маска карти [NUMBER] за період з 20.01.2022 по 25.01.2022 у сумі 20 200,00 грн., надати інформацію у вигляді: - первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Позичальника), - повного номера рахунку маска картки [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, надав до суду відзив на позовну заяву, причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 4.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 20.01.2022 уклав кредитний договір № 207357372. Кредитний договір № 207357372 від 20.01.2022 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV44А3N було направлено позичальнику 20.01.2022 на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV44А3N було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 20.01.2022 о 06:32:04 год, після чого відповідачем було підписано договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 32, звор. бік). За умовами до п.1.1. договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 29900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "СМАРТ" Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 20200 грн одразу після укладення договору, який маж бути повернено до 30.01.2022 (Дисконтний період). Відповідно до п. 1.9.3 кредитного договору якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальної процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766, 50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. На виконання умов вказаного Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» шляхом ініціювання через банк провайдер перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 20200,00 грн., що підтверджується відповіддю АТ «ПРИВАТБАНК» та випискою з рахунку, що надані на виконання вимог ухвали про витребування доказів. Згідно розрахунку заборгованості виданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 207357372 від 20.01.2022, що складає 27 242,20 грн, що складається із: 20 199,56 грн - заборгованість по тілу кредиту, 7042,64 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом(а.с. 33). Згідно розрахунку заборгованості, виданого ТОВ «Таліон Плюс», [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 207357372 від 20.01.2022 в розмірі 28 587,52 грн, що складається із: 20 199,56 грн - заборгованість по тілу кредиту, 8 387,96 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом(а.с 34). 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 60-63). Строк дії вказаного договору згідно п.8.2 було встановлено до 28.11.2019. У подальшому додатковими угодами №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, № 31 від 21.12.2022, № 32 від 31.12.2018 вносились зміни до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31.12.2023 включно. Відповідно витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за № 4399 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 207357372 від 20.01.2022, загальна заборгованість 27242,20 грн (а.с.58-59) Згідно договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (п.2.1. Договору). Відповідно до реєстру боржників № 2 від 20.12 2023 до договору факторингу №10/1023 укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за № 1434 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 207357372 від 20.01.2022, загальна заборгованість 28587,52 грн (а.с. 50-51). Згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ « «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Перелік боржників зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 п. 1.1 Договору (а.с. 44-48). Відповідно до Додатку №1 п. 1.1. Договору реєстру боржників від 04.06.2025 до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 укладеного між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за № 7286 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 207357372 від 20.01.2022, загальна заборгованість 28587,52 грн (а.с. 42-43). Позивач вказує, що станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач не заперечує проти наявності факту укладення кредитного договору, але наголошує на недотриманні процедури передачі права вимоги іншим крелиторам. 5.Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою. У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III. Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту). При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір) пунктом 2.1 якого передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У п.п.1.3 Договору визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, в саме Реєстрах прав вимоги. Строк дії вказаного договору згідно п.8.2 було встановлено до 28.11.2019. У подальшому додатковими угодами №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, № 31 від 21.12.2022, № 32 від 31.12.2023 вносились зміни до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31.12.2023 включно. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Зокрема, відповідно витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за № 4399 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 207357372 від 20.01.2022, загальна заборгованість 27242,20 грн (а.с.58-59). Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) Первісного кредитора зі сторони ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно Договору факторингу 1 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по Кредитному договору) до позовної заяви позивачем додано Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги (а.с. 49). Отже, з урахуванням наданого обсягу документів, наявного в матеріалах справи Додаткових угод, Протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги, що свідчить про визначеність грошової вимоги до відповідача, суд уважає, що відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (п.2.1. Договору). Відповідно до реєстру боржників № 2 від 20.12 2023 до договору факторингу №10/1023 укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за № 1434 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 207357372 від 20.01.2022, загальна заборгованість 28587,52 грн (а.с. 50-51). Згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ « «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Перелік боржників зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 п. 1.1 Договору (а.с. 44-48). Відповідно до Додатку №1 п. 1.1. Договору реєстру боржників від 04.06.2025 до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 укладеного між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за № 7286 значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 207357372 від 20.01.2022, загальна заборгованість 28587,52 грн (а.с. 42-43). Позивачем також надано докази підтвердження оплати за вказаними вище договорами (а.с.37-40). Отже, з огляду на наведені обставини та обсяг доказів у справі вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги кредитного договору № 207357372 від 20.01.2022, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВАДОПОМОГА» та [PERSON] . Доводи відповідача висновків суду не спростовують та грунтуються на помилковій оцінці змісту документів, що надані позивачем на підтвердження правомірності переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором. Щодо доводів відповідача про те, що Закон України «Про факторинг» вимагає надавати за запитом витяг із Реєстру відступлень права грошової вимоги, який фіксує наявність чи відсутність запису про перехід права, то суд такі доводи відхиляє, оскільки Закон України «Про факторинг» на даний момент ще не набрав законної сили. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Однак неповідомлення боржника про заміну кредитора не є підставою для відмови у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено електронний договір про надання кредиту № 207357372 від 20.01.2022, за умовами якого позичальник отримує 20200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV44А3N), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідачем факт укладення договору не заперечується. З огляду на матеріали справи, [PERSON] отримав кредитні кошти на загальну суму 20200 грн, тобто в межах встановленого кредитного ліміту, відповідно до умов Договору, що також підтверджується випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК». З урахування конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом в розмірі 20199,56 грн, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору. Також, на підтвердження позовних вимог позивач надав витяги з договорів факторингу та витяги з Реєстрів боржників до договорів факторингу, які містять інформацію щодо предмета доказування, чим спростовуються доводи відповідача про відсутність належних доказів переходу права вимоги до позивача. Щодо стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором, то суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 10561 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до умов кредитного договору № 207357372 від 20.01.2022 кредит надається в сумі 20200 на умовах строковості, зворотності, платності. За умовами паспорту споживчого кредиту кредит надається строком до 65 днів від дати отримання кредиту позичальником. Отже, у цих правовідносинах строк кредитного договору визначається у 65 днів, оскільки інший строк не був узгоджений сторонами, та за умовами паспорту споживчого кредиту саме 65 днів є максимальним строком кредитування, тобто періодом, в межах якого можуть нараховуватися визначені договором відсотки. Враховуючи викладене, позивач не вправі нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом після закінченні строку дії договору, тобто після 25 березня 2022 року. З огляду на матеріали справи, зокрема наданого позивачем розрахунку проценти були нараховані в межах 65 днів по 25.03.2022 в сумі 6 759,84 грн, загальна сума заборгованості з урахуванням тіла кредиту 26 959,40 грн. Отже, суд уважає, що правомірність нарахування та стягнення заборгованості саме в цій сумі доведена позивачем. Суд зазначає, що після закінчення строку кредитного договору позивач має право на стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором. Так, відповідно до п. 5.3. кредитного договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору чи його дострокового розірвання у розмірі, визначеного в п.1.7.2. цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитором й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Такий розмір процентів як відповідальність за ст.625 ЦК України (за неправомірне користування кредитними коштами), визначений у п. 5.3 договору. Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за користування кредитом) . Така правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 30.01.2025 у справі № 341/416/20. Однак позивач у позовній заяві навіть не посилався на положення частини 2 статті 625 ЦК України та пункту 5.3 договору та не просив про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України та не навів такого розрахунку. В позовній заяві повністю заявлено до стягнення 8387,96 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в межах строку кредитування, а не як міра відповідальності за ст. 625 ЦК України (в частині). Вимагаючи стягнення процентів за неправомірне користування кредитними коштами, позивач мав визначити період такого користування, застосувати відповідну процентну ставку, визначити суму процентів, яка мала стягуватися відповідно до статті 625 ЦК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитними коштами в сумі 26959,25 грн, тобто розмірі, що доведено позивачем та підтверджується матеріалами справи. Щодо доводів позивача про необхідність звільнення його від сплати штрафів та пені в умовах воєнного стану, то суд акцентує увагу, що позивачем штрафи та пеня не нараховувалися та, відповідно, до стягнення не заявлялися. Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що він є особою, яка проживає у м. Харкові, що тривалий час перебуває в зоні бойових дій, оскільки вказана обставина не звільняє його від обов`язку повернення коштів, які йому були надані на умовах строковості та платності. Щодо доводів відповідача про те, що позивач невірно зазначив підсудність справи, подавши позов до суду, який не відповідає місцю укладення договору чи проживанню відповідача, то вказані аргументи є помилковими. Підсудність даного позову визначалася за загальним правилом про територіальну підсудність, встановленим статтею 27 ЦПК України, згідно якої позов до фізичної особи пред`являється в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача станом на день відкриття провадження у справі. За правилами чинного ЦПК України не передбачено альтернативну підсудність за вибором позивача або виключну підсудність для позовних вимог стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг. Справа прийнята судом до свого провадження згідно із наявними у справі відомостями щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, а саме [ADDRESS] , що територіально відноситься до Слобідського району м. Харкова. Інші доводі відповідача висновків суду не спростовують. 6. Висновок за результатами розгляду справи Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 207357372 від 20.01.2022 в розмірі 26959,25 грн. 7.Розподіл судових витрат Згідно з ч. 1та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позовна заява подана через систему "Електронний суд" та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір позивачем сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнта відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30 липня 2025 року № 22642. Позовні вимоги задоволено на 94,30% (26959,40 х 100 : 28587,52). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2284,32 грн судового збору (2 422,40 грн х 94,30 % :100 %). Представник позивача також просить стягнути з відповідача 7000 грн витрат на правову допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді позивачем надано договір про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, протокол погодження вартості послуг до вказаного договору, додаткову угоду № 25770683531 від 05 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг із переліком наданих послуг від 05 червня 2025 року (а.с. 89-92). Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial