Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] в якому просить: - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 24000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень); - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за невиконання умов договору в розмірі 84894,06 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 06 копійок) грн.; - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень). Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.06.2024 між нею та ФОП [PERSON] був укладений письмовий Договір підряду на продаж, доставку та монтаж вікон та дверей №28 від 22.06.2024. На виконання умов договору, та відповідно до досягнутої з виконавцем домовленості, перша оплата, в якості авансу, у розмірі 17000,00 гривень була зроблена позивачем готівкою 26.06.2024, а наступна 4000,00 гривень 01.07.2024 в офісі за адресою: [ADDRESS] , приміщення офісу «Двері». Про особисте отримання грошей ФОП [PERSON] свідчать його особисті підписи на «Лист замера к договору №28». Також за цим договором передбачалось купівля та встановлення металопластикової двері на суму 12000,00 гривень за яку [PERSON] 18 липня 2024 року отримав аванс у розмірі 3000,00 гривень, який позивач йому передала в місті Одеса, коли вони попередньо домовились про місце зустрічі по телефону. Оскільки свої зобов`язання за умовами укладеного договору відповідач не виконав, позивач 04.09.2024 прибула до офісу, де зустрілась із [PERSON] , який підтвердив наявність заборгованості по невиконаному Договору підряду на продаж, доставку та монтаж вікон та дверей №28 від 22.06.2024 і пообіцяв повернути кошти, що були ним отримані. З метою\~підтвердження намірів\~повернути отримані\~від позивача\~кошти,\~ [PERSON] \~написав розписку,\~в якій\~повністю визнав\~наявний в\~нього борг\~та пообіцяв\~повернути його\~3-ма\~платежами в\~строк до\~22.09.2024.\~Однак,\~до теперішнього\~часу,\~ніякі кошти\~відповідач не\~повернув,\~а від\~виконання своїх\~обов`язків,\~як виконавця\~ухиляється,\~у зв`язку\~з чим\~позивач була вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач надала заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, викладені в позовній заяві обставини підтримує в повному обсязі та просить задовольнити заявлені вимоги. Відповідач належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням, в судове засідання не з`явився, двічі подавав заяви про відкладення розгляду справи з метою укладення з позивачем мирової угоди. Однак, станом на день розгляду справи, жодних спільних заяв від сторін про врегулювання спору не надходило, позивач наполягає на задоволенні позову. Відзив на позовну заяву та доказів в обґрунтування заперечень проти позову відповідач не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.06.2024 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений письмовий Договір підряду на продаж, доставку та монтаж вікон та дверей №28 від 22.06.2024 (а.с.13). За умовами вказаного договору (п.1.1) відповідач взяв на себе зобов`язання щодо продажу вхідних та 2 вхідних в парадну дверей із виконанням робіт демонтажу та монтажу за адресою: [ADDRESS] , ІІ парадна. Загальна вартість договору складає 34094,00 грн. (п.4.1 Договору). Згідно п.5.1 укладеного Договору, виконавець зобов`язується поставити товар протягом тридцяти робочих днів з дати отримання виконавцем авансового платежу, зазначеного в п.4.3 Договору. На виконання умов договору, та відповідно до досягнутої з виконавцем домовленості, перша оплата, в якості авансу, у розмірі 17000,00 гривень була зроблена позивачем готівкою 26.06.2024, а наступна в розмірі 4000,00 гривень 01.07.2024. Про особисте отримання грошей [PERSON] свідчать підписи на «Лист замера к договору №28» (а.с.16). Також за цим договором передбачалась купівля та встановлення металопластикової двері на суму 12000,00 гривень, за яку [PERSON] 18 липня 2024 року отримав аванс у розмірі 3000,00 гривень (а.с.17). Закон України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Пунктом 7 ст.1 Закону визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Продукція будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Реалізація діяльність суб`єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг). Робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином, 22.06.2024 [PERSON] , як споживач, уклала із фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як виконавцем, письмовий договір про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція, на який розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Всупереч умовам укладеного договору № 28 від 22.06.2024 та вимог Закону, свої зобов`язання відповідач ФОП [PERSON] не виконав, у зв`язку з чим позивач звернулась до нього з претензією від 15.08.2024 (а.с.19) в якій зазначила про невиконання умов договору та просила повернути в повному обсязі грошові кошти отримані ФОП [PERSON] . З метою підтвердження намірів повернути отримані від позивача кошти, [PERSON] написав розписку, в якій повністю визнав наявний в нього борг та пообіцяв повернути його 3-ма платежами в строк до 22.09.2024 (а.с.21). Однак, до теперішнього часу, грошові кошти відповідач не повернув, а свої обов`язки, як виконавець за договором №28 від 22.06.2024, не виконав. Згідно ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. На підставі ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Ст.207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На підставі ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Ч.1 ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як слідує із приписів ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання виконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Згідно із ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Ст.621 ЦК України передбачає, що у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. Ч.1 ст.623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно із ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На підставі п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок і є провина. Ст. 1192 ЦК України передбачає, що особа, що завдала шкоду, судом може бути зобов`язана відшкодувати шкоду в натурі або ж відшкодувати завдану шкоду в повному обсязі. На підставі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню встановлюються у відповідності із реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи. Таким чином, сума матеріальних збитків завданих позивачу становить 24000,00 грн. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до п.5.1 Договору підряду на продаж, доставку та монтаж вікон та дверей № 28 від 22.06.2024, виконавець зобов`язується поставити товар протягом тридцяти робочих днів з дня отримання авансового платежу, але до теперішнього часу товар позивачу так і не поставлений, при тому, що позивачем був здійснений авансовий платіж. На день звернення позивача до суду затримка доставки товару складає 83 дні, а отже сума неустойки складає: 84894,06 грн. (34094,00 х 3 : 100 x 83 = 84894,06). Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконав, грошові кошти не повернув, відповідачем доводи позову не спростовані та не надано суду доказів належного виконання зобов`язань, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 24000,00 грн. та неустойки за невиконання умов договору в розмірі 84894,06 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. На підставі ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.п. 2,3,4 ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ч.4 ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: …у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. В результаті невиконання відповідачем його обов`язків за договором позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях, що призвело до погіршення якості життя, стресів, нервових напруг та виснажень та, як наслідок, звернення до суду. Враховуючи співмірність моральної шкоди із заподіяною позивачу майновою шкодою, суд вважає, що з урахуванням принципів розумності і справедливості моральну шкоду слід визначити в розмірі 5000,00 грн. та стягнути її з відповідача на користь позивача. Ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також слід стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved