Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

[PERSON] 12.10.2023 року звернулася в Залізничний районний суд м.Львова з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.03.2025 року, просить: - поновити строк на звернення у суд з даним позовом, як пропущений з поважних причин; - визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] : [PERSON] ідеальна частка, [PERSON] - ідеальна частка, припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; - визначити частки у праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири [ADDRESS] : [PERSON] ідеальна частка, [PERSON] - ідеальна частка; - визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] 1/2 ідеальну частину квартири [ADDRESS] ; а також ідеальну частину будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири [ADDRESS] ; - поділити майно, набуте позивачем [PERSON] за час шлюбу з відповідачем [PERSON] , виділивши позивачу та визнавши за нею право власності на ідеальну частину квартири [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] грошову компенсацію вартості ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири [ADDRESS] , що становить 189\~000 грн., припинивши право позивача [PERSON] на ідеальну частину будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири [ADDRESS] ; - стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати у справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем [PERSON] з\~02.03.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Бориславеького міського суду Львівської області від 02.07.2012 року. Від спільного життя вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі з відповідачем з 02.03.2000 року по березень 2011 року, коли вони фактично припинили сімейні відносини, за спільні кошти придбали нерухоме майно - 23.10.2004 року частку квартири [ADDRESS] . Дана квартира зареєстрована на праві спільної сумісної власності за її колишнім чоловіком відповідачем [PERSON] та його батьком - відповідачем [PERSON] . При цьому під час купівлі ними спірної квартири жодної домовленості щодо розміру часток кожного з них у даній квартирі не було. У квартирі проживали вони з чоловіком і донькою, батько чоловіка [PERSON] у цьому житлі ніколи не мешкав. Оскільки придбана чоловіком та його батьком квартира не мала комунальних вигод, за період з 2004 року по 2007 рік вона з [PERSON] за спільні кошти самочинно провели перепланування і розширення цієї квартири за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху, покращивши таким чином житлові умови їхньої сім`ї. Вважає, що вона має право на частку зазначеної квартири, якої є спільним майном подружжя. Також вона має право частку вартості будівельних матеріалів та обладнання, що були використанні під час проведеної прибудови та надбудови мансардного поверху до квартири в сумі 189000 грн. з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи №1633-Е від 27.12.2024 року, згідно до якої загальна вартість використаних матеріалів та обладнання становить 756000 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 27.11.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання пояснень щодо нього, із викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову або відзиву. 19.02.2024\~року до\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву\~ [PERSON] ,\~у якому\~відповідач вимоги\~позову заперечує\~і вказує\~на те,\~щойого право у спільній сумісній власності на спірну квартиру на [ADDRESS] відповідно до положень ч.1 ст.57 СК України є його особистою власністю, оскільки було придбане не за спільні кошти його і позивача як подружжя, а за кошти його батька, отримані від продажу 23.10.2004 року батьком спільно з матір`ю і братом квартири на [ADDRESS] , які йому фактично були подаровані саме для придбання спірної квартири. Також зазначив, що батько вирішив добудувати і зробити надбудову спірної квартири, взяв на себе всі витрати по купівлі будівельних матеріалів, а будівельні роботи виконували виключно їхні родичі і знайомі. Він допомагав батькові у доставці будматеріалів і виконанні деяких будівельно-ремонтних робіт. У зв`язку з наведеним вважає вимоги позивача необґрунтованими, просить суд у задоволенні позову відмовити. Позивач 04.03.2024 року подала суду відповідь на відзив, в якій вказує, що наведені [PERSON] обставини в обґрунтування заперечення вимог позову не відповідають дійсності, а відповідачем не наведено і не надано суду доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя. Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористався. В ході підготовчого провадження ухвалою суду від 22.03.2024 року за клопотанням позивача призначено будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. 02.01.2025 року до суду надійшов висновок експерта Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1633-Е від 27.12.2024 року. 06.01.2025 року провадження у справі поновлено. 07.03.2025 року позивачем збільшено позовні вимоги, про що подано письмову заяву (т.2, а.с.1-4). Представником відповідача [PERSON] адвокатом Семиренко П.Я. 13.03.2025 року подано суду в порядку ч.5 ст.174 ЦПК України додаткові пояснення, в яких просить врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 607/4891/15-ц, та обставини у даній справі, що на даний час такого об`єкта цивільних прав як квартира на [ADDRESS] , площею 26,6 кв.м не існує у зв`язку з проведеною її самочинною реконструкцією, а відтак вимоги [PERSON] про визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на цю квартиру, визнання частки [PERSON] об`єктом спільної сумісної власності подружжя і визнання за позивачем права власності на ідеальну частку квартири не можуть бути задоволені судом. 02.05.2025 року в порядку\~ст.200 ЦПК України\~судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи по суті у вступному слові представник позивача адвокат Петруняк О.Б. підтримала в цілому доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] адвокат Думич Н.Б., в свою чергу, у вступному слові підтвердила доводи, висловлені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Семиренко П.Я. у вступному слові проти позову заперечив, зазначивши, що наявні у справі докази спростовують презумпцію спільності майна подружжя, а квартира на [ADDRESS] у зв`язку з її самочинною реконструкцією не може бути поділена, тому відсутні підстави для задоволення позову. Позивач [PERSON] , допитана як свідок в порядку ст.234 ЦПК України, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що квартиру на [ADDRESS] придбали з чоловіком за власні кошти, він їздив на заробітки та мав на це кошти, вона також працювала і отримувала відповідний дохід. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири вона була присутня у нотаріуса і давала на укладення договору свою згоду. Разом вони проживали у спірній квартирі до березня 2011 року. Батько чоловіка [PERSON] фактично жодного дня у цій квартирі не проживав, приходив до них дуже рідко, жив із своєю співмешканкою в її квартирі на [ADDRESS] . Просила позов задовольнити. Під час розгляду справи по суті був допитаний свідок [PERSON] , який дав суду показання, що є братом відповідача [PERSON] і сином відповідача [PERSON] , він був присутній у нотаріуса при продажі батьками квартири на [ADDRESS] і як співвласник такої підписував відповідні документи. Продаж цієї квартири був спільним рішенням батьків. Батько квартиру на [ADDRESS] оформив також і на брата [PERSON] по добрій волі, хоча ніяких своїх коштів за придбання такої останній не платив. Мати довго шукала такий варіант, щоб придбання двох квартир рівномірно компенсувалося за рахунок продажу квартири на [PERSON] . Кошти, які надали покупці квартири на [ADDRESS] , ніхто у руках не мав, їх заплатили продавцям квартири на [ADDRESS] . У [PERSON] і [PERSON] своїх власних коштів на купівлю квартири не було. [PERSON] під час укладення договорів була, але чи підписувала вона якісь документи йому невідомо. Також зазначив, що реконструкцію квартири на [ADDRESS] фінансував батько, який на той час був підприємцем, мав свій бар. Роботи виконували своїми силами, сім`єю, допомагали родичі. Щодо того, чи брат [PERSON] вкладав кошти у добудову квартири йому не відомо, можливо так, можливо ні. Також йому не відомі обставини того, чи батько дарував кошти братові для придбання квартири на [ADDRESS] . Свідок [PERSON] дала під час розгляду справи по суті показання, що їй, її колишньому чоловікові [PERSON] і синові [PERSON] належала на праві сумісної власності чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] . Син [PERSON] не був співвласником цієї квартири. З чоловіком [PERSON] розлучились наприкінці 90-х років, в подальшому вирішили продати спільну квартиру. Вона попросила чоловіка, щоб приїхав до нотаріуса разом з сином [PERSON] , вона хотіла, щоб [PERSON] мав дах над головою. [PERSON] з [PERSON] приїхали та вони в один день продали цю квартиру та купили 2 інші. Вона купила квартиру для себе і сина [PERSON] на [ADDRESS] , а колишній чоловік купив для себе та сина [PERSON] на [ADDRESS] . Пошуком такого варіанту продажу їхньої квартири і придбання вказаних двох квартир займалася вона, бо не мала зайвих коштів і хотіла, щоб придбання нових квартир було у межах суми від продажу їхньої квартири на [ADDRESS] . Цих коштів було достатньо і навіть залишилося на переоформлення квартир. Ті люди, які придбали квартиру на [ADDRESS] , запропонували свою двохкімнатну квартиру на [ADDRESS] , і доплату. Ці люди, які продали квартиру не віддавали їй всієї суми, вони відняли гроші за свою квартиру і на місці, не відходячи, заплатили продавцям за квартиру на [ADDRESS] . Кичма [PERSON] та [PERSON] своїх коштів не вкладали, ні за оформлення, ні за щось інше. [PERSON] була присутня при укладені договору купівлі-продажу. Нотаріус з`ясовувала чи вона погоджується на укладення такого договору. Власниками придбаної квартири на [ADDRESS] за договором стали її син [PERSON] та [PERSON] . Щодо того, чи родичі [PERSON] брали участь у ремонті дуже рідко приходив батько [PERSON] , але у нього хворі ноги. Більше робила їхня родина. Щодо оплати за ремонт їй відомо, що фінансував усе колишній чоловік, у сина [PERSON] коштів на це не було. Заслухавши пояснення\~та доводи\~представників сторін,\~показання позивача,\~показання свідків\~ [PERSON] \~і [PERSON] ,\~оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~дослідившита перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК України). Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч.2 ст.174 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується дослідженими матеріалами справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 02.03.2000 року, який розірвано на підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 02.07.2012 року, при цьому встановлено, що з березня 2011 року подружжя [PERSON] припинило подружні відносини і ведення спільного господарства. За даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають доньку [PERSON] [INFO] . Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. у реєстрі за №4057, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] . Квартира складається з 4-х кімнат житловою площею 50,2 кв.м та кухні. Загальна площа становить 81,6 кв.м. Продаж вчинено за 33000 грн., які покупці повністю оплатили продавцям готівкою ще до підписання договору. Згідно з договором купівлі-продажу від 23.10.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. у реєстрі за №4061, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS] . Квартиира складається з двох кімнат житлової площею 29,7 кв.м та кухні. Загальна площа квартири становить 52,8 кв.м. Продаж вчинено за 22000 грн., які покупці повністю оплатили продавцям готівкою ще до підписання договору. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. у реєстрі за №4066, [PERSON] продав, а [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] . Квартира складається з однієї кімнати житловою площею 14,7 кв.м та кухні. Загальна площа квартири 26,6 кв.м. Продаж вчинено за 8700 грн., які покупці повністю оплатили продавцям готівкою ще до підписання договору. Позивач [PERSON] дала свою згоду чоловікові [PERSON] купити квартиру [ADDRESS] , про що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. здійснена реєстрація у реєстрі №4065. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 5550994 від 23.11.2004 року на підставі вказаного договору купівлі-продажу від 23.10.2004 року (реєстровий № 4066) квартира на [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За даними довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Ф/1 № 2455 від 10.07.2023 року станом на 23.10.2004 року загальна площа квартири на [ADDRESS] становила 26,6 кв.м, житлова площа 14,7 кв.м.; станом на останню інвентаризацію, проведену ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 12.02.2007 року, загальна площа цієї квартири становила 96,8 кв.м, житлова площа 50,5 кв.м.; загальна і житлова площі квартири змінились в результаті проведення самочинної прибудови та надбудови мансардного поверху. Зазначені дані загальної і житлової площі на час придбання спірної квартири у 2004 році і вказана зміна площі квартири після здійснення прибудови і надбудови мансардного поверху відображені у досліджених техпаспортах на квартиру відповідно від 09.10.2004 року і 12.02.2007 року. Таким чином, після перепланування і розширення квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 55,5кв.м., кухні площею 14,6кв.м., трьох коридорів, двох поєднаних санвузлів, гардеробної та балкону, загальна площа квартири становить 96,8кв.м. Та обставина, що станом на 12.02.2007 року було завершено самочинне перепланування і розширення квартири [ADDRESS] за рахунок прибудови і надбудови мансардного поверху стверджується письмовими доказами, зокрема: технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , виготовленого Львівським обласним КП ЛОР «БТІ та ЕО»; висновком Управління контролю та аудиту Львівської міської ради про погодження вартості об`єкта самочинного будівництва від 23.07.2007року; розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 02.08.2007року №948 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] , гр. [PERSON] », яким погоджено технічну можливість експлуатації самочинно перепланованої і розширеної квартири за рахунок прибудови і надбудови мансардного поверху; висновком Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 23.03.2009року «Про погодження проекту на відповідність нормативним вимогам самочинно розпочатої реконструкції квартири [ADDRESS] »; висновком Залізничної районної санітарно-епідеміологічної станції м.Львова від 04.02.2009року «Про погодження проекту по приведенню у відповідність до нормативних вимог самочинної реконструкції квартири [ADDRESS] з прибудовою та надбудовою на [ADDRESS] ; листом Інспекції ДАБК у Львівській області від 14.04.2009року, яким відмовлено у видачі дозволу на виконання будівельних робіт; експертним висновком Сектору з питань наглядово-профілактичної діяльності Залізничного районного відділу м.Львова Управління з питань наглядово-профілактичної діяльності ГУ МНС України у Львівській області від 19.01.2008року за №3111 про відсутність порушень вимог пожежної безпеки в робочому проекті на реконструкцію квартири [ADDRESS] з прибудовою та надбудовою на [ADDRESS] . Згідно висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 27.12.2024 року №1633-Е, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Лібич А.М.: 1. Перелік будівельних матеріалів та обладнання (із зазначенням їх переліку та кількості), що були використані в процесі самочинної прибудови та надбудови мансардного поверху до квартири [ADDRESS] , яка складалася з однієї кімнати житловою площею 14,7 кв.м. та кухні, загальна площа квартири становила 26,6кв.м. наведені у «Відомості ресурсів до локального кошторису №02-01-01» (знаходяться у додатку №3 до висновку експерта). 2. Технічно неможливо відокремити (реально виділити в натурі) без втрати цільового призначення ідеальну частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі самочинно проведеної прибудови та надбудови мансардного поверху до квартири [ADDRESS] . 3. Дійсна (реальна) вартість будівельних матеріалів та обладнання, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири [ADDRESS] , яка складалася з однієї кімнати житловою площею 14,7 кв.м. та кухні, загальна площа квартири становила 26,6 кв.м., а станом на даний час складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 55,5 кв.м. та кухні площею 14,6 кв.м., трьох коридорів, двох поєднаних санвузлів, гардеробної та балкону, житлова площа квартири після самочинного будівництва становить 55,5 кв.м., загальна площа квартири становить 96,8 кв.м., на момент проведення експертизи становить 756\~000,00грн. (сімсот п`ятдесят шість тисяч гривень 00коп) з ПДВ. Також дослідженням даних трудової книжки позивача [NUMBER] , витягу з трудової книжки від 22.02.2024 року, довідки № 3 від 09.10.2023 року Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 30, довідок № 1503, 1504, 1505, 1506 від 26.06.2015 року Централізованої бухгалтерії установ освіти Залізничного району про доходи [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] з 14.07.1998 року по 31.03.2003 року працювала на посаді медсестри неврологічного відділення 2-гої міської поліклініки м.Львова, з 01.04.2003 року по 29.07.2003 року на посаді старшої медсестри в Притулку для неповнолітніх, а з 30.07.2003 року і на час звернення із позовом працює у Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 30 на посаді старшої медичної сестри та що загальна сума її доходу за 2004 рік становить 3525,30 грн., за 2005 рік 4903,66 грн., за 2006 рік 6233,40 грн., за 2007 рік 9576,55 грн. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відповідно до ч.1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Як проголошено у ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч.1 ст.10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява №\~22603/02); від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II). Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст.321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За вимогами ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з вимогами ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved