Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», через свого представника Руденка К.В. звернулося у Заводський районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4181469 від 30.11.2023 у загальному розмірі 46\~382,79 грн та судових витрат. В обґрунтування позову представник зазначив, що 30.11.2023 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений кредитний договір № 4181469 (надалі Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 8\~000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором строком на 360 днів. Вказав, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Представник позивача зазначив, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, вказавши також, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем не був би укладений. У позові вказав, що 26.08.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладений Договір факторингу № 26/08/2024. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 4181469 від 30.11.2023, що укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем. Посилався, що відповідно до Витягу з реєстру Боржників до факторингу № 26/08/2024 від 26.08.2024, сума заборгованості відповідача становить 46382,79 грн, з них: заборгованість за сумою кредиту 7\~997,19 грн; заборгованість за нарахованими процентам 38\~385,60 грн. Посилаючись на викладене, а також те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів, позивач звернувся в суд з цим позовом. Ухвалою суду від 01.08.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позову. Вважала, що позивачем не доведений факт укладання кредитного договору, оскільки позивачем не надані докази перерахування на особовий рахунок відповідача кредитних коштів за кредитним договором від 30.11.2023, міркуючи, що наданий позивачем лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є належним доказом такого перерахування. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що кредитний договір з відповідачем був укладений в електронному виді, що відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», та кожний примірник названого електронного документа є оригіналом такого документа. Кошти були перераховані відповідачу на розрахунковий рахунок, вказаний останнім у кредитному договорі та який перед укладанням кредитного договору останній верифікував і підтвердив, що саме на неї має бути зарахована сума кредиту. У відповіді на відзив підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Приймаючи до уваги те, що відповідач у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд, згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 30.11.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4181469, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає відповідачу кредит у розмірі 8\~000,00 грн строком на 360 днів, із встановленням фіксованої процентної ставки за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2,00% в день або зниженою процентною вавкою 0,01% в день в залежності від умов виконання відповідачем як позичальником умов договору. Договір укладено в електронній формі й підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «74240». Перерахування кредитних грошових коштів позичальнику підтверджується інформаційний листом платіжного сервісу ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вихідним номером 506-2808 від 28.08.2024 про перерахування коштів. У наслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № 4181469 в розмірі 46\~382,79 грн, з яких: 7\~997,19 грн - сума заборгованості по основному боргу; 38\~385,60 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 30.11.2023 року по 26.08.2024 року (включно); 0,00 грн - заборгованість за штрафом відповідно до кредитного договору. 26.08.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 26/08/24, у відповідності до умов якого, ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передає (відступає) ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а. с. 45-53). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 26/08/24 від 26.08.2024, ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 46\~382,79 грн, з яких: 7\~997,19 грн - сума заборгованості по основному боргу; 38\~385,60 грн - сума заборгованості по відсоткам (а. с. 53). Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Нормою\~статті 639 ЦК України\~передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого\~статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги. Судом встановлено факт укладення 30.11.2023 кредитного договору № 4181469 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаного електронним підписом позичальника через одноразовий ідентифікатор, що відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~прирівнюється до письмової форми. Судом також встановлено й підтверджується матеріалами справи, що на виконання умов вказаного договору кредитодавець надав відповідачу\~\~грошові кошти (кредит) у розмірах та на умовах, встановлених договором. Перерахування кредитних грошових коштів позичальнику підтверджується інформаційний листом платіжного сервісу ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 506-2808 від 28.08.2024\~\~про перерахування коштів на картку № [NUMBER] , номер якої вказаний у Договорі № 4181469 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розділі 10 «Реквізити та підписи сторін», у відомостях про клієнта [PERSON] (а.с. 23, 28). Щодо підписання договору відповідачем в електронному виді та його авторизації (ідентифікації) на сайті www.credit7.ua, суд виходить з наступного. Відповідно до положень\~ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію»\~та «;Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями.\~Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1\~ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. Відсутність окремого письмового договору на паперовому носії або власноручного підпису не спростовує факту укладення договору в електронній формі у встановлений законом спосіб. Суд звертає увагу, що вказані договори підписані електронними підписами, використання яких не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Згідно з\~ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена\~статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом. У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису. Доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його відповідача, останнім суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. Факт укладення електронного договору підтверджується самим електронним договором, підписаним електронним підписом із одноразовим ідентифікатором, що передбачено\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Надання копії електронного договору, підписаного таким ідентифікатором, є достатнім доказом прийняття оферти відповідачем. Що стосується доводів відповідача про відсутність доказів надання (перерахування) відповідачу кредитних коштів, суд виходить з наступного. Первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» є фінансовою, а не банківською установою. Зважаючи на положення\~Закону України «Про платіжні послуги», інформаційний лист платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити. Наданий позивачем інформаційний лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 506-2808 від 28.08.2024 містить інформацію про перерахування коштів на банківську картку визначену відповідачем в договорі кредиту, що у сукупності з іншими доказами, такими як укладений кредитний договір та розрахунок заборгованості, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу. Вимога відповідача про надання саме банківської виписки є помилковою, оскільки платіжні операції в даному випадку здійснювалися через небанківську платіжну систему, і відповідний інформаційний лист є належним первинним документом, що підтверджує транзакцію. Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд вважає за необхідне зазначити, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів, мав можливість представити суду по такому рахунку виписку. Між тим, правом надання таких доказів відповідач також не скористався. Отже, доводи відповідача про недоведеність укладення кредитного договору та перерахування коштів є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідач фактично не заперечує факт отримання ним кредитних коштів і лише вважає, що факт надання таких коштів не підтверджений належними доказами позивачем, а тому такі доводи відповідача є суперечливими відносно висловленої ним позиції. За розрахунком, здійсненим позивачем, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 4181469 становить 46\~382,79 грн, з яких: 7\~997,19 грн - сума заборгованості по основному боргу; 38\~385,60 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 30.11.2023 року по 26.08.2024 року (включно); 0,00 грн - заборгованість за штрафом відповідно до кредитного договору.\~\~ Здійснений позивачем розрахунок підтверджується матеріалами справи, відповідає вимогам закону, відповідачем не спростований, й сумнівів у суду не викликає. Доказів належного виконання взятих зобов`язань (повернення кредиту й сплати процентів) перед позивачем за умовами договору не надано. Отже встановивши, що\~\~право грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 46\~382,79 грн (7\~997,19 грн основного боргу та 38\~385,60 грн відсотків) первісним кредитором на підставі укладеного 26 серпня 2024 року договору факторингу № 26/08/24 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», відступлене позивачу, суд враховуючи положення ст. ст.\~525,\~526,\~629,\~1054 Цивільного кодексу України,\~Закон України «Про\~електронну комерцію», доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» та стягнення з [PERSON] суми заборгованості у розмірі 46\~382,79 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, а тому він підлягає до стягнення з відповідача. Що стосується питання витрат на правничу допомогу, то сюди включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу представник позивача надав суду: Договір № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, укладений між ТОВ " Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" та фізичною особою-підприємцем, адвокатом Руденко К.В.; довіреність від 26.02.2024; Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018 на ім`я Руденка К.В.; Акт приймання-передачі наданих послуг № 56 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, складений 03.03.2025, відповідно до якого позивачу надані загальні послуги з підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості з боржників ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» згідно реєстру № 1 від 03.03.2025 вартістю 100\~000,00 грн; витяг з Реєстру № 1 до Акту прийманні-передачі наданих послуг № 56 до договору № 02/08/2024\~ про\~надання юридичних\~послуг від\~02.08.2024,\~складений 03.03.2025,\~у якому\~визначено вартість\~підготовки позовної\~заяви про\~стягнення заборгованості\~з [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~4181469\~від 30.11.2023\~та клопотання\~про витребування\~ 10\~000,00\~грн;\~платіжна інструкція\~кредитного переказу\~коштів,\~у якому\~у графі\~«призначення платежу»\~вказано оплата\~за надання\~юридичних послуг\~по Договору\~№ 02/08/2024\~від 02.08.2024\~згідно акту\~№ 56\~від 03.03.2025.\~ Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). За такого, з урахуванням фактичного обсягу наданих юридичних послуг, співмірності суми витрат зі складністю справи та відповідності суми заявлених витрат критеріям реальності і розумності, суд доходить переконання, що вказаним принципам буде відповідати розмір судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн.

Outcome: approved