Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

І. Зміст спору 26.08.2025 року через систему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Пилипчук А.С. надійшла позовна заява про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором (оферти) № 04.01.2025-100000425 в розмірі 45 350,00 грн та судових витрат у розмірі 2\~422,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] 04.01.2025 р. укладено Кредитний договір (оферти) № 04.01.2025-100000425. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 15 000,00 грн. строком на 42 дні. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 43 350,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн., по процентам в розмірі 17 850,00 грн., комісії 3000,00 грн та неустойки 7500,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». У зв`язку з такими обставинами, позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятиденний строк на подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу із позовною заявою та додатками, за місцем його реєстрації, який відповідачем [PERSON] отримано особисто\~04.09.2025\~року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення відповідного поштового відправлення (а.с.40, 41). У встановлений судом строк відповідач не надав до суду відзиву на позовну заяву. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - до суду не надходило, тому, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. 09.09.2025 року представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Ларіонов К.О. через систему «Електронний суд» подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. Зазначає, що [PERSON] 06.09.2025 сплатила заборгованість за договором № 04.01.2025-100000425. Крім того, 01.09.2025 позивачем ТОВ «Споживчий \~ \~ \~ \~центр» на підставі наданих відповідачем [PERSON] документів вжито заходів спрямованих на виконання \~ \~ \~ \~пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та проведено списання процентів по кредитному договору № 04.01.2025-100000425. Враховуючи вищевикладене станом на 06.09.2025 відсутній предмет спору між позивачем ТОВ «Споживчий \~ \~ \~ \~центр» та Відповідачем в рамках виконання умов кредитного договору 04.01.2025-100000425. Просить закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 УК України та повернути судовий збір сплачений за подання позовної заяви. Ухвалою судді від 09.09.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Ларіонова К.О. про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору відмовлено у зв`язку із тим, що представником позивача не надано доказів, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову, а матеріали справи свідчать, що з позовом ТОВ «Споживчий центр» звернулося 27.08.2025 та на момент звернення до суду з позовом спір існував, що виключає застосування судом механізму закриття провадження з підстав відсутності предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов таких висновків. ІІІ. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 04.01.2025 р. уклали кредитний договір (оферти) № 04.01.2025 100000425., відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 15 000,00 грн строком на 140 днів, зобов`язавшись повернути кредит 23.05.2025 р. та сплатити проценти у розмірі 1,00% на день протягом всього строку, на який надається кредит. Як слідує з наданої суду 09.09.2025 року представником позивача ТОВ «Споживчий центр» Ларіоновим К.О. заяви про закриття провадження у справі [PERSON] 06.09.2025 сплатила заборгованість за договором № 04.01.2025-100000425. Крім того, 01.09.2025 позивачем ТОВ «Споживчий \~ \~ \~ \~центр» на підставі наданих відповідачем [PERSON] документів вжито заходів спрямованих на виконання пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та проведено списання процентів по кредитному договору № 04.01.2025-100000425 (а.с.42). Отже, станом на день ухвалення судового рішення у справі відповідач не має перед позивачем заборгованості за кредитним договором № 04.01.2025-100000425 від 04.01.2025 року. Заяви від позивача про залишення позову без розгляду чи про відмову від позову не надходили. Будь-яких заяв (у тому числі про визнання позову) чи клопотань, а також відзиву від відповідачки не надходило. Від сторін не надходила заява про визнання мирової угоди. ІV. Застосоване судом законодавство Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суд першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згод обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правові наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційно цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній форм вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, а іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторона спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. V. Висновки суду На підставі кредитного договору між сторонами виникли кредитні правовідносини. Спір між сторонами виник у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачкою [PERSON] передбачених у договорі зобов`язань щодо повернення кредитних коштів. На момент звернення до суду у відповідачки перед позивачем існувала заборгованість за кредитним договором, яка була погашена після відкриття провадження у справі. Відповідно, на момент ухвалення рішення відсутні підстави для задоволення позову, оскільки предмет спору перестав існувати. З огляду на те, що відповідачкою погашено заборгованість перед позивачем суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. VI. Судові витрати Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, з врахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що відповідачка належним чином не виконувала покладені на неї обов`язки, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка на момент звернення до суду була не погашена. Для захисту своїх прав позивач змушений був звернутися до суду, при цьому він сплатив судовий збір. Питання про стягнення з відповідачки судових витрат має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності,

Outcome: dismissed