Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» пред`явило позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 11.11.2021 укладено договір про споживчий кредит № 3805401. Згідно договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у дату повернення кредиту та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та терміни, що визначені договором. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно п. 7.1. кредитного договору цей договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п. 1.4 договору. Відповідно до договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. Сума заборгованості відповідача на дату подання позову становить 18 960 грн, з яких: 4 000 грн -заборгованість за тілом кредиту; 13 800 грн - прострочена заборгованість за процентами; 1 160 грн -заборгованість за комісією. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №80-МЛ/Т від 09.02.2022. Згідно вказаного договору пощивач отриммав право вимоги до відповідача за договором № 3805401 від 11.11.2021. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь вищевказану заборгованість в загальному розмірі 18 960 грн. У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що заявлені позовні вимоги позивача не визнає, оскільки відсутні належні докази існування зобов`язання, позивач не надав оригінал або належним чином засвідчену копію кредитного договору, документи, що підтверджують фактичне отримання кредитних коштів, повну виписку по рахунку із зазначенням усіх платежів. Вказує, що без цих документів вимоги є необгрунтованими, а також стверджує про відсутність доказів правонаступництва. Зазначає, що ТОВ «Кредит-Капітал» повинно довести, що воно є належним кредитором, надавши суду договір відступлення права вимоги з банком/попереднім кредитором. Також зазначає про неправомірне нарахування штрафів та пені, оскільки заявлена сума боргу, ймовірно включає штрафи та пеню, що не передбачені умовами договору і є неспівмірними з основним боргом, а тому суд має право зменшити розмір неустойки до розумних меж. Вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до матеріалів справи, кредит видано у 2021 році, а остання операція (згадана у документах) датована 11.11.2021. Згідно ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки, зважаючи на те, що позов подано лише у липні 2025 року існують підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Також вказує на порушення його права на захист, оскільки позивач не надав усіх необхідних доказів, чим порушив принцип змагальності процесу. Також відповідач зазначає, що ознайомившись зі змістом позовної заяви, вважає її незаконною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував відповідачу відсотки за користування коштами вже після закінчення строку дії договору про споживчий кредит № 3805401 від 11.11.2021, тому вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, вказує, що позивачем взагалі не надано належних доказів на підтвердження отримання ним грошових коштів та укладення договору про споживчий кредит № 3805401 від 11.11.2021 з первісним кредитором ТОВ «Мілоан». Також спірний договір про споживчий кредит № 3805401 від 11.11.2021, який «нібито» був укладений з ТОВ «Мілоан» не відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договорів спричиняють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь кредитора. Нормами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена заборона вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи. Тобто, нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечить положенням ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, оскільки не є платою за послуги, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику, а тому положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Також має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора, та що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У випадку задоволення нарахованих відсотків в розмірі 13 800 грн, які втричі перевищують тіло кредиту, не буде дотримано розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Також на підтвердження позовних вимог, не надано до суду належних та допустимих доказів того, що він акцептував пропозицію ТОВ «Мілоан» щодо укладення з ними договору про споживчий кредит № 3805401 від 11.11.2021, не надано підтвердження направлення примірника договору, укладеного у вигляді електронного документа на адресу відповідача як передбачено Законом України «Про електронну комерцію». Зазначає, що подана до суду в якості доказу копія договору не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факту підписання договору та додатку відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального Закону. Стороною позивача не надано суду заяву, підписану ним, з якої б вбачалось бажання відповідача отримати кредит та його розмір, також як і не надано жодних відомостей про зазначення ним номеру платіжної карти, на яку мали бути зараховані кредитні кошти. Позивачем не надано суду таких доказів, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника, таким чином розмір заборгованості відповідача за кредитним договором належним чином не підтверджується. У відповіді на відзив представник позивача заперечує посилання відповідача про відсутність належних доказів існування зобов`язання, а саме, що не було подано: оригіналу або належно засвідченої копії кредитного договору, документів, що підтверджують фактичне отримання кредитних коштів, та повну виписку по рахунку із зазначенням усіх платежів. Це твердження є безпідставним, оскільки зазначені документи було належним чином подано до матеріалів справи у формі засвідчених копій з вказівкою на місцезнаходження оригіналів. Так, на підтвердження існування кредитного договору надано засвідчену копію договору про споживчий кредит №3805401 від 11.11.2021, а також засвідчену копію анкети-заяви на кредит №3805401 від 11.11.2021. Щодо фактичного отримання кредитних коштів, до справи долучено засвідчену копію платіжного доручення, що слугує доказом переказу коштів, а також засвідчену копію відомості про щоденні нарахування та погашення, яка містить інформацію про всі операції за кредитом. При цьому оригінали цих документів знаходяться у позивача, що відповідає вимогам статей 95 та 100 ЦПК України, за якими такі копії вважаються належними та допустимими переходить до пояснення правової ситуації. Згідно з ч. 2, 3, 4 і 6 ст. 95 ЦПК України, письмові докази можуть бути подані в оригіналі або в належно засвідчених копіях; копія вважається належною, якщо засвідчена належним чином, та супроводжується вказівкою на наявність оригіналу, що й було зроблено у цьому випадку. У випадку електронних документів (як-от анкета, додатки чи виписка, якщо вони мають електронну природу), ст. 100 ЦПК надає учасникам справи право подавати паперові копії електронних доказів за умови зазначення наявності оригіналів; суд може лише за клопотанням або з власної ініціативи витребувати оригінал, і лише у разі сумнівів у відповідності відмовити від оцінки доказу. Водночас відсутні будь-які клопотання з боку відповідача про звірення поданих копій із оригіналами або про їх витребування, що свідчить: відповідач не сумнівається у відповідності поданих копій, а тому всі вони можуть бути досліджені судом у якості допустимих доказів. Тому твердження відповідача про відсутність цих доказів у матеріалах справи є хибним. Засвідчена копія договору кредиту №3805401 від 11.11.2021, засвідчена копія анкети-заяви на кредит № 3805401, засвідчена копія платіжного доручення, засвідчена копія відомості про щоденні нарахування та погашення підтверджують наявність правочину, факт отримання коштів і порядок виконання зобов`язань. Таким чином, наявні докази є достатніми для підтвердження обґрунтованості позовних вимог, і твердження відповідача не знаходять підґрунтя в матеріалах справи або чинному процесуальному законодавстві. Щодо відсутності доказів правонаступництва представник позивача зазначає, що на підтвердження наявності у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до [PERSON] суду було надано копію договору про відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022, копію витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022 року, копію акту приймання-передачі реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №80- МЛ від 09.02.2022 та копію платіжного доручення до договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022. Зауважує, що копії наданих документів були належним чином посвідчені та містили усі необхідні реквізити. Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022 сторонами даного договору ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відповідно його примірники знаходяться виключного у сторін за договором. Також законодавством не передбачено обов`язку надіслання боржникам копії договору відступлення для ознайомлення. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Проте відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором ТОВ «Мілоан», ні перед новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Отже, представником надано належні докази на підтвердження від первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Вважає, що представником позивача надано належні докази на підтвердження відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Крім того, зазначає, що відповідач у своєму відзиві стверджує про неправомірність нарахування штрафу та пені, однак ці твердження є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Щодо пропуску строку позовної давності, представник позивача зазначає, що 17.03.2022 набув чинності Закон України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, позивачем не пропущено строк для звернення з вказаним позовом до суду, оскільки перебіг позовної давності, визначений ЦК, зупиняється на строк дії такого стану. Заява відповідача про нібито порушення принципу змагальності та права на захист є безпідставною та не відповідає фактичним обставинам справи. Матеріали справи були належним чином передані відповідачу, що підтверджується наявними поштовими повідомленнями про вручення. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, що свідчить про те, що він не був обмежений у можливості реалізувати своє право на захист. Позивач належним чином виконав свій обов`язок із обґрунтування позову, надавши опис усіх істотних обставин, перелік і копії документів, які підтверджують заявлені вимоги, точний розрахунок суми боргу та штрафних санкцій, а також посилання на відповідні норми матеріального права. Наявне посилання на начебто порушення принципу змагальності є нічим іншим, як спробою відповідача відвернути увагу суду від предмету спору і ввести в оману щодо процесуальних дій позивача, при цьому відповідач не наводить жодного конкретного прикладу чи факту, який би підтверджував обмеження його у реалізації права на захист. Отже, в діях позивача не вбачається жодного порушення вимог процесуального законодавства або принципу рівності сторін, а сам відповідач реалізував свої права повною мірою шляхом подання відзиву та участі в судовому провадженні. Вважає, що усі доводи, наведені відповідачем у відзиві, є необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами та не спростовують позовні вимоги позивача. Позов подано в межах строку позовної давності, з належною доказовою базою, з дотриманням усіх процесуальних норм і прав іншої сторони. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, витребувано у АТ КБ «Приватбанк» письмові докази, які становлять банківську таємницю. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.08.2025 клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено, вирішено розгляд справи за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором провести в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві, у відповіді на відзив та в окремо поданій заяві заявив клопотання про розгляд справи за їїйого відсутності, вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без його участі. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, суд,

Outcome: partial