Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у цій справі. Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», у порядку представництва, котре здійснює адвокат Столітній М.М., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 26.05.2025 року подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 6824185, укладеним нею 02.07.2023 року з ТзОВ «АВЕНУС Україна», у загальному розмірі 31 693 грн. 47 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідачки [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.07.2023 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] за допомогою Інформаційно телекомунікаційної системи ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 6824185 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідачка [PERSON] пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Після прийняття відповідачкою [PERSON] умов кредитного договору, з нею було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний нею у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]», після чого відповідачка [PERSON] отримала кредит в сумі 9 300 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТзОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачкою [PERSON] вказано особисто в заяві на отримання кредиту. Зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Необхідно зазначити, що відповідно до пункту 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затверджених постановою правління НБУ від 03.11.2021 року за № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу ІІ цього положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу 6 споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі [NUMBER] (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Таким чином, згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 9 300 грн (пункту 1.3. кредитного договору); строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (26.06.2024 року) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою [PERSON] за кредитним договором виконав та надав їй кредит в сумі 9 300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки [PERSON] № [NUMBER] . Враховуючи невиконання відповідачкою [PERSON] своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27.05.2024 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем, ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» як фактором, було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу, за цим договором позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з пунктом 1.2. договору факторингу, перехід від клієнта (ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до фактора ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідачки [PERSON] по кредитному договору перед позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»не сплачена і складає 9 300 грн. - тіло кредиту та 16 656 грн. 30 коп. -проценти, нараховані позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»за 31 календарний день, - 5 737 грн. 17 коп., а всього - 31 693 грн. 47 коп., - підсумовує зміст своєї позовної заяви ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заразом у змісті позовної заяви заявлено клопотання про розгляд цієї справи без участі уповноваженого представника, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. У додатках до позовної заяви, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» долучено також письмове клопотання про витребування доказів у справі. Так, вказаний позивач, посилаючись на неможливість самостійно отримати від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації в силу того, що така містить банківську таємницю, просить витребувати в останнього інформацію про те, чи була відкрита банківська картка № [NUMBER] на ім`я відповідачки [PERSON] , а також інформацію щодо підтвердження зарахування за ініціативою ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (код у ЄДРПОУ: 41078230) коштів в сумі 9 300 грн. 02.07.2023 року на банківську картку № [NUMBER] банком-емітетом якої є АТ КБ «ПриватБанк» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТзОВ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». Витребувана від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформація надійшла на адресу Сколівського районного суду Львівської області засобами поштового зв`язку 17.09.2025 року та була зареєстрована в діловодстві за вх. № 6231. Інших заяв та/чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 і 8 ст. 187 ЦПК України, 27.05.2025 року вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 19.06.2025 року, після вжиття у встановленому порядку заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 10.07.2025 року, 14:30 год.. При цьому, відповідачку [PERSON] , в силу відсутності відомостей про її фактичне місце проживання/перебування, постановлено повідомити про її розгляд також шляхом розміщення відповідного оголошення на вебпорталі судової влади України. Задоволено клопотання позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» про витребування доказів. Витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію про те, чи була відкривалась банківська картка (чи рахунок з цією картою) № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , а також інформацію щодо підтвердження зарахування за ініціативою ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (код у ЄДРПОУ: 41078230) коштів в сумі 9 300 грн. 02.07.2023 року на банківську картку № [NUMBER] банком-емітентом якої є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТзОВ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 10.07.2025 року задоволено клопотання позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» про судовий розгляд цієї справи за відсутності його уповноваженого представника, проте судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, тобто у зв`язку із неявкою відповідачки [PERSON] , котра мала місце вперше, без повідомлення нею про причини своєї неявки. Нове судове засідання у цій справі призначено на 25.08.2025 року о 12:30 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 25.08.2025 року судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку із неналежністю повідомлення про такий розгляд відповідачки [PERSON] .. Нове судове засідання у цій справі призначено на 24.09.2025 року о 12:30 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 24.09.2025 року постановлено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі наявних матеріалів (доказів). Сторони двічі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених судових засідань по їх справі, про що свідчать наявні у справі письмові докази цьому. Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання обох сторін/представників сторін та постановлення ухвали про заочний розгляд цієї справи, вважав за доцільне та можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності її учасників та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що 02.07.2023 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] за допомогою Інформаційно телекомунікаційної системи ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 6824185 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідачка [PERSON] пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Після прийняття відповідачкою [PERSON] умов кредитного договору. з нею було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний нею у відповідності до вимог частини 6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]», після чого відповідачка [PERSON] отримала кредит в сумі 9 300 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТзОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачкою [PERSON] було вказано особисто в заяві на отримання кредиту. Таким чином, згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 9 300 грн (пункт 1.3. кредитного договору); строк кредиту становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (26.06.2024 року) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору (копії містяться у справі, а. с. 13-29). Відповідно до розрахунку заборгованості, сформованого ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», у період з 02.07.2023 року по 25.10.2024 року у відповідачки [PERSON] перед первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії договору у загальному розмірі 25 956 грн. 30 коп.. Опісля, в межах строку дії договору, укладеного між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] , позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 27.05.2024 року по 26.06.2024 року (31 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5 737 грн. 17 коп. за формулою: (9300 грн * 2% = 185.07 грн*31 календарних дні = 5 737 грн. 17 коп. грн.) (копії містяться у справі, а. с. 69-76). Відповідно до укладеного договору № 087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФК «Контрактовий дім», ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою [PERSON] виконав та надав їй кредит в сумі 9 300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки [PERSON] , що підтверджується листом «ФК «Контрактовий дім» від 29.05.2024 року № 7/4941 (копії містяться у справі, а. с. 32-37). Судом встановлено й те, що 27.05.2024 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», як фактором, було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до пункту 1.1. договору факторингу, за ним позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з пунктом 1.2. договору факторингу, перехід від клієнта (ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до фактора (позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор (позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (копії містяться у справі, а. с. 38-49). Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25.11.2024 року змінено найменування з ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на нове найменування ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (копія міститься у справі, а. с. 66). Відтак, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (з урахуванням відступлення йому права грошової вимоги від ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці [PERSON] кошти за договором у встановленому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак остання в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, порушила графік погашення заборгованості, у зв`язку з чим допустила спірну заборгованість.При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідачкою [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Релевантні норми та джерела права, які застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитним договором, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства. Так, згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах 1 та 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу. Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному у ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Згідно з статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ (який набрав чинності 24.12.2023 року) внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою. Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Приписами ч. 4 ст. 42 Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. До того ж, як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, між сторонами у справі (з урахуванням правонаступництва позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору від 02.07.2023 року № 6824185, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим кредитний договір від 02.07.2023 року № 6824185, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідачка не виконала зобов`язань за цим договором, допущену заборгованість нею у встановленому порядку та сумі не погашено. Водночас, судом було встановлено й те, що у договорі від 02.07.2023 року № 6824185 денна процентна ставка установлена на рівні 2%, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки, опісля внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» і набрання ними чинності, установлення в умовах кредитного договору умов, які передбачають денну процентну ставку вище 1% на день, а, тим паче, процентну ставку вище 1% на день, яка, за своєю суттю, є складовою денної процентної ставки, суперечить вимогам чинного законодавства. Цей закон набрав законної сили 24.12.2023 року, та, з урахуванням положень пункту 17 Розділу IV Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування», до 21.04.2024 року розмір денної процентної ставки за договором від 02.07.2023 року № 6824185 становив 2 %, а з 22.04.2024 року по 26.06.2024 року (останній день нарахування відсотків за поданими розрахунками) денна максимальна процентна ставка не могла перевищувати 1,5 %. Отже, відсоткова ставка, визначена в змісті позовної заяви за вказаний період у розмірі 2 % (яка фактично збігається із розрахунковою за наданими розрахунками) за користування споживчим кредитом, не відповідає умовам чинного законодавства. Таким чином, виходячи з положень ч. 1 ст. 203 й частин 1, 2 ст. 215 ЦК України, умови кредитного договору в частині, що суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними. Суд вважає за можливе взяти за основу у своєму розрахунку подані позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» три розрахунки, з яких вбачається, що з 22.04.2024 року на заборгованість нараховувалась ставка 2 %, що становить 185 грн. 07 коп. на залишок по непогашенню тіла кредиту. Однак, це всупереч чинному законодавству, оскільки така денна ставка з 22.04.2024 року не могла перевищувати 1.5%, що становить - 139 грн. 50 коп.. Відтак, з 27.05.2024 року по 26.06.2024 року = 31 днів, під час яких нарахування відсотків не могло перевищувати 1.5% в день на суму заборгованості по тілу кредиту. Враховуючи другий розрахунок, береться до уваги у період з 27.05.2024 року по 26.06.2024 року, тобто за період 31 днів, за який відповідачці [PERSON] нараховано відсотків за користування кредитом у загальному розмірі 5 737 грн. 17 коп., що відповідає 1.99% = 185 грн. 07 коп. за кожен день. Водночас, за кожен день ставка відповідно до чинного на той час законодавства не могла перевищувати 1.5 % = 139 грн. 50 коп., та нараховані відсотки за означений період у 31 днів не могла перевищувати 4 324 грн. 50 коп. (31 * 139.5). Відтак різниця становить 1 412 грн. 67 коп., яку слід вирахувати з розрахунку заборгованості за відсотками за означений період. Таким чином, з відповідачки [PERSON] у судовому порядку слід стягнути відсотки у такому розмірі: 22 393 грн. 47 коп. - 1 412 грн. 67 коп. = 20 980 грн. 80 коп.. Отже, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором 9 300 грн. - тіло кредиту, та 20 980 грн. 80 коп. - проценти за користування кредитом, що становитиме 30 280 грн. 80 коп., в той час як позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (з урахуванням попередніх кредиторів) нарахував та просить стягнути з відповідачки [PERSON] 31 693 грн. 47 коп.. Отож, вимога про стягнення відсотків в сумі 1 412 грн. 67 коп., є неправомірною. Тобто, з відповідачки [PERSON] у судовому порядку слід стягнути 30 280 грн. 80 коп., що буде відповідати приписам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки вона належним чином свої зобов`язання по поверненню тіла кредиту та відсотків за його користування у зазначеному розмірі не виконала.При цьому судом також було враховано, що розмір такої заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 грн. 40 коп., які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідачки [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2 314 грн. 43 коп.. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» надав суду: договір № 10/12-2024 від 10.12.2024 року; заявку № 7800 на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року; ордер; акт №7800 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (копії містяться у справі, а. с. 97-102). У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідачкою [PERSON] не надано суду заперечення щодо витрат позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., водночас, суд, враховуючи принцип співмірності таких витрат, вважає, що витрати на правову допомогу у даній конкретній справі належить обмежити до 5 000 грн., які стягнути на користь зазначеного позивача з відповідачки [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 4 777 грн. 14 коп.. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: partial