Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області за територіальною підсудністю з Хаджибейського районного суду міста Одеси надійшла вказана позовна заява, згідно якої представник позивача - адвокат Гареєв Євген Шамільович просив: -позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 березня 2017 року по справі №511/343/17. Стислий виклад позиції позивача. З 2014 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . На восьмому місяці вагітності другої дитини, у середині 2016 року подружжя припинило спільне проживання і позивач пішла від відповідача у зв`язку із зрадами та поганим відношенням до неї. Далі у судовому порядку було розірвано шлюб та стягнуто аліменти на утримання дітей. З часу припинення шлюбних відносин відповідач не приймає жодної участі у житті та вихованні дітей, діти його не знають та не сприймають як батька. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Також позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частину від заробітку відповідача та вважає, що обгрунтованим розміром на двох дітей є 1/3 частка доходу відповідача. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки після розірвання шлюбу він приймає участь у житті та вихованні дітей, в тих межах, в яких дозволяла позивач, адже між сторонами завжди існували особисті непорозуміння. У зв`язку з перешкоджанням в участі у вихованні доньок, відповідач звернувся до суду з позовом з метою визначення способу його участі (справа № 511/2515/18), за результатами розгляду якого було ухвалено рішення про часткове задоволення позову, яке у подальшому було змінено Одеським апеляційним судом. Однак позивач рішення суду добровільно не виконувала, вживала заходи для утруднення його виконання, шляхом переїзду, не повідомлявши нову адресу місця проживання. Також після розірвання шлюбу у 2019 року відповідач відвідував разом із донькою - [PERSON] медичну лабораторію «Смартлаб» у місті Роздільна, що свідчить про зацікавленість здоров`ям дитини. Окрім того, після початку війни, позивач з дітьми виїжджала за кордон, що об`єктивно унеможливлювало нормальну участь відповідача у вихованні дітей, оскільки в період з 11 березня 2022 року по 07 березня 2023 року він також проходив військову службу, приймав участь у бойових діях. Стосовно зміни способу стягнення аліментів, відповідач зазначив, що така вимога поставить його дітей 2020 року народження від шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] , у нерівне становище порівняно з доньками позивача, враховуючи його заробітну плату. Стислий виклад позиції третьої особи. Представник служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області надіслав лист, згідно з яким просив розгляд справи здійснювати без участі представника органу опіки та піклування у зв`язку з неможливістю приймати участь у судовому засіданні, взявши до уваги найвищі інтереси дітей. Процесуальні дії у справі. 30 жовтня 2023 року Малиновським районним судом міста Одеси позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 03 листопада 2023 року Малиновським районним судом міста Одеси передано позов за територіальною підсудністю до Роздільнянського районного суду Одеської області. 11 грудня 2023 року Роздільнянським районним судом Одеської області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 06 лютого 2024 року продовжено підготовче судове засідання на 30 днів. 29 березня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Кокарєва Андрія Павловича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 09 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Гареєва Євгена Шамільовича про виклик свідків. 02 травня 2024 року частково задоволено клопотання представників позивача та відповідача щодо призначення судово - психологічної експертизи, зупинено провадження на час проведення експертизи. 04 липня 2024 року поновлено провадження у справі. 01 жовтня 2024 року скасовано ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області про призначення судово-психологічної експертизи та зобов`язано Одеський науково - дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України повернути матеріали цивільної справи. 13 листопада 2024 року задоволено повторне клопотання представника позивача - адвоката Гареєва Євгена Шамільовича про призначення судово - психологічної експертизи, зупинено провадження на час проведення експертизи. 13 березня 2025 року поновлено провадження у справі. 15 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] є батьками: - [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що 27 серпня 2014 року було складено відповідний актовий запис № 530; - [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що 22 листопада 2016 року було складено відповідний актовий запис № 495; що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 березня 2017 року по справі № 511/343/17, яке набрало законної сили 28 березня 2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей, а саме: [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. 27 серпня 2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис № 2149, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . [PERSON] бажає удочеріння дітей його дружини - [PERSON] , а саме: [PERSON] та [PERSON] , який проходив військову службу у [INFO] (військова частина [NUMBER] ) та у період з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року за винятком аліментів отримав 650 603,91 гривень доходу та є Асоційованим членом обслуговуючого кооперативу «ЖИТЛОВО-БУДІЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ВІЛЬЯМС». Відповідно до характеристики, наданої Одеським ліцеєм № 80 Одеської міської ради, [PERSON] навчається у закладі з 01 вересня 2021 року, її мати бере активну участь у житті класу. Також у вихованні дитини бере активну участь її вітчим - [PERSON] , однак її батько [PERSON] з дитиною не спілкується, у вихованні участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Згідно з характеристикою, наданою Комунальним закладом загальної середньої освіти «Степовий ліцей», [PERSON] навчалася у вказаному закладі у період з 2020 по 2021 навчальний рік. Мати приділяла належну увагу щодо її виховання, однак з боку батька не було зацікавленості та участі у навчальному та виховному процесі дитини. Відповідно до характеристик, наданих стосовно позивача до служби у справах дітей, біологічний батько не приймає участі у вихованні дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування Таїровської селищної ради, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] має вольове та стійке бажання виконувати свої батьківські обов`язки. Вказаний висновок було затверджено рішенням № 21 від 22 січня 2024 року виконкомом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області. Разом з цим, згідно психологічного висновку від 11 грудня 2023 року, складеного стосовно [PERSON] , її рідний батько, [PERSON] не проявляє інтересу до дитини, [PERSON] не пам`ятає рідного батька, так як батьки розлучилися, коли [PERSON] була маленькою. Дитина вважає батьками, мати [PERSON] , батько [PERSON] . З травня по грудень 2022 року позивач виїжджала за кордон. [PERSON] звільнився з військової служби 31 жовтня 2023 року, що підтверджується довідкою № 12/5 від 31 жовтня 2023 року. Згідно з розрахунком заборгованості від 12 листопада 2021 року, [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 листопада 2021 року у розмірі 63 503,00 гривень. Відповідно до довідки від 07 березня 2024 року, [PERSON] працює в фізичної особи - підприємця [PERSON] з 21 травня 2021 року та обіймає наразі посаду - Укладальник деталей та виробів та у період з 01 січня 2023 року по 29 лютого 2024 року отримав дохід за вирахуванням ПДФО у розмірі 84 791,23 гривень. Згідно платіжних інструкцій, [PERSON] перерахував грошові кошти на Малиновський ВДВС у місті Одеса у розмірі 2 000 гривень, зокрема 31 жовтня 2023 року, 30 листопада 2023 року, 19 грудня 2023 року, 31 січня 2024 року, 29 лютого 2024 року, призначення платежу: за виконавчим листом, де боржником є [PERSON] , по виконавчому провадженню щодо стягнення аліментів на утримання дітей. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 травня 2019 року по справі № 511/2515/18 встановлено періодичність спілкування [PERSON] з доньками за місцем проживання позивача, яке було змінено Одеським апеляційним судом та остаточно визначено спосіб участі батька у вихованні доньок: - періодичних побачень батька [PERSON] з дочками [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання дітей у першу суботу кожного місяця з 14:00 годин до 18:00 годин, другу неділю кожного місяця з 14:00 годин до 18:00 годин, третю суботу кожного місяця з 14:00 годин до 18:00 годин, четверту неділю кожного місяця з 14:00 годин до 18:00 годин, а також у дні народження дітей без обмеження часом; - спільного відпочинку батька [PERSON] з дочками [PERSON] та [PERSON] у період відпустки батька за домовленістю з матір`ю дітей [PERSON] та з урахуванням побажань дітей щодо місця, тривалості відпочинку, можливості їх оздоровлення. З січня 2019 року по жовтень 2019 року [PERSON] працював на приватному підприємстві «Кирол» на посаді начальника зміни та у цей період здійснювались відрахування за виконавчим листом. 03 березня 2020 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис № 38, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно посвідчення серії УБД, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Разом з цим, згідно довідки військової частини [NUMBER] від 23 квітня 2024 року, [PERSON] звільнився з лав Збройних Сил України у запас у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Згідно з розрахунком заборгованості від 11 квітня 2024 року, станом на 01 квітня 2024 року у [PERSON] відсутня заборгованість по аліментам. Відповідно до висновку експерта № 04/25 від 28 лютого 2025 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи, у свідомості дітей - [PERSON] та [PERSON] (далі - дітей) сформовано, що вони живуть у повноцінній сім`ї з рідним батьком та матір`ю. У дітей не має емоційної прив`язки та прихильності до біологічного батька - [PERSON] , діти його не знають та не пам`ятають. Поява в життєвому середовищі дітей - [PERSON] у якості батька може мати негативні наслідки через те, що діти не мають до нього емоційної прив`язаності, не пам`ятають, не знають його. Вірогідності появи негативних наслідків для дітей у зв`язку з позбавленням батьківських батька - [PERSON] не існує. Діти вважають своїм біологічним батьком [PERSON] , через що, удочеріння ним може мати лише позитивні наслідки. З пояснень у судовому засіданні доньки сторін: [PERSON] [PERSON] , [INFO] , випливає, що вона навчається у 6-му класі, проживає разом з мамою, татом [PERSON] , молодшою сестрою та старшим братиком, свого біологічного батька [PERSON] вона знає, але не бачить його та не спілкується з ним, хоч раніше вона хотіла, щоб він до неї приходив. Останній раз бачила його 8 років тому. Бажає, щоб її татом був тато [PERSON] , а тато [PERSON] їй не телефонує, не вітає з Днем народження, не дарує подарунків. А тато [PERSON] , навпаки, влаштовує їй з сестрою Дні народження, дарує подарунки, велосипед, мобільний телефон, гроші, водить їх у кіно. Про тата [PERSON] розмовляти не хоче, членом своєї сім`ї його не вважає, вважає своєю сім`єю маму, тата [PERSON] , сестру, братика та кішку Бусю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю позивачки та бабусею дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідач є її колишнім зятем. До досягнення дитиною 2-х років відповідач ще спілкувався зі [PERSON] , брав до себе додому на півдня, з молодшою [PERSON] взагалі не спілкувався. Він залишив позивачку, коли вона ще була вагітною молодшою дитиною, знайшов собі іншу жінку. Потрібно було його благати про допомогу та ще й вгодити з настроєм. Оскільки він матеріально не допомагав своїй сім`ї, коли молодшій дитині виповнилося пів року, донька вимушена були поступити на службу в ДПСУ, та подала на нього в суд на аліменти. Один раз на прохання свідка він придбав для [PERSON] блендер та термометр. Свідок розповіла, що проживає разом з відповідачем в одному селі, дівчата [PERSON] та [PERSON] кожне літо бувають в неї в гостях, а також знаходилися в неї, коли дочка була на службі, але відповідач жодного разу не прийшов до неї та не просив поспілкуватися з дочками. Про існування судового рішення про встановлення часів побачень батька з дочками їй відомо. Відповідач один раз прийшов до дітей, побув 5 хвилин, але йому щось не сподобалось, він розпсихувався та пішов і більше не приходив. У 2022 році дочка переїхала з дітьми в м.Одесу до свого нового чоловіка [PERSON] , але до цього часу проживали в одному селі з відповідачем. Але відповідач її навіть не шукав, хоча знає де знаходиться дочка, оскільки товаришує з рідним братом чоловіка свідка. Старша дочка відповідача від другого шлюбу приходила до дівчат, коли вони були в гостях у свідка, грала з ними, а відповідач не прийшов. ЇЇ дочка ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватись з дочками, він навіть не намагався цього робити. Дочка умовляла відповідача через старосту села, щоб він надав довіреність перереєструвати дітей до м.Одеси, щоб вони могли там відвідувати школу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка [PERSON] є її подругою, спілкуються з позивачкою з 2015 року. В її сім`ї за часи шлюбу з [PERSON] були часті суточки, позивачка телефонувала їй вночі, вона приходила до неї, відповідач кричав на неї, не хотів народження молодшої дитини. Коли позивачка була вагітна, не давав їй грошей. Позивачка на 5 місяці вагітності працювала в барі, щоб заробити гроші на пологи. Старша дочка [PERSON] пішла в школу в першій клас в с.Степове, де живе відповідач, але його ніхто не бачив ні у школі, ні на лінійці. А другий чоловік позивачки [PERSON] піклується про дітей, зі сторони виглядає, начебто це він рідний батько. Відповідача [PERSON] свідок з дочками [PERSON] та [PERSON] жодного разу не бачив. Зараз він має ще двох дітей від іншого шлюбу, і з тими дітьми свідок бачить відповідача, він катає їх на мотоциклі. В селі відповідач розповідає, що молодша [PERSON] взагалі не його донька. З пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що вона є рідною сестрою позивачки. Відповідач після народження молодшої доньки [PERSON] не допомагав позивачці у вихованні та утриманні дітей, не спілкувався з ними. Коли суд прийняв рішення про встановлення йому часів побачень з дітьми, він один раз зустрівся з дітьми, і більше не приходив. Молодша донька позивачки [PERSON] його взагалі не знає. Вона з чоловіком матеріально підтримували сестру, яка залишилась з трьома дітьми на руках, а відповідач жодної допомоги не надавав. Він виявив байдужість до дітей. Якщо старшу доньку [PERSON] він ще брав декілька разів, то молодшу [PERSON] він взагалі своєю не вважав. Свідок спілкувався з відповідачем з приводу його поведінки, коли позивачка була вагітна [PERSON] , відповідач мав усі контакти свідка, але жодного разу він не спитав де, як та з ким проживають його діти. [PERSON] [PERSON] займається з дітьми, виховує їх, утримує, учить зі [PERSON] уроки, вони вчать вірши з дівчатами, дівчинки називають його татом. Коли діти приїжджають до бабусі в с.Степове, відповідач жодного разу їх не навіщав, а його дочка [PERSON] від другого шлюбу приходила. Сестра з дітьми проживала в с.Степове приблизно до 2021 року, [PERSON] народилася в 2016 році, але вона не знає відповідача. Те, що позивач переїхала в м.Одесу відповідач знав, так як позивачка просила в нього надати дозвіл не перепрописку дітей, щоб оформити їх до школи в Одесі, але він не давав дозволу. Будь який крок стосовно дітей потребує його дозволу я к батька, але він байдужий до дітей. Сестра ніколи не забороняли відповідачу спілкуватись з дочками, та не забороняли свідку повідомляти їх нову адресу. Вони з сестрою навпаки ображались, що відповідач не хоче спілкуватись з дітьми. Старша дочка [PERSON] ходила в школу в с.Степове, але відповідач з нею не спілкувався, в школу не приходив, хоча мав таку можливість. Дівчати грались у дворі, він до них не підходив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком позивачки, з якою та її дітьми проживає з березня 2021 року. За час спільного проживання свідка з позивачем та її дітьми відповідач жодного разу з дочками не контактував та не намагався. Дівчинки влітку знаходяться у бабусі в с.Степове, де проживає з сім`єю відповідач. Але і там відповідач не спілкувався з дочками жодного разу. Діти свідка називають татом, і він ставиться до них як до рідних дітей, свідок має рідну старшу дочку від іншого шлюбу, який через півроку виповниться 18 років. Також з ними проживає старший син позивачки [PERSON] . Свідок пояснив, що хоче всиновити дівчат, щоб бути їх законним представником, оскільки йому важко виховувати дітей без будь-яких прав стосовно них. Свідок [PERSON] надала пояснення, що є сусідкою та подругою позивачки з 2023 року, відповідача не знає та не бачила. Вона навіть не здогадувалася, що [PERSON] не є батьком дівчат [PERSON] та [PERSON] . У [PERSON] та дівчат ніжні стосунки, [PERSON] називає його «папічка», [PERSON] також називає татом. Діти біжать зустрічати його з роботи, питають що він їм приніс. Свідок була присутня на святкуваннях днів народження дітей, відповідача там не було і мови про нього в сім`ї також не було. З боку відповідача свідки не заявлялись. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема - не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, діти його не знають та не пам`ятають. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх аргументів, а твердження, що позбавлення позивачу його батьківських прав необхідне для звільнення її нового чоловіка - [PERSON] зі служби спростовуються фактичними обставини. При цьому, встановлено, що відповідач звільнився з лав Збройних Сил України у запас на підставі наявності саме у нього трьох і більше дітей віком до 18 років. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження аргументів, що позивач перешкоджала виконанню рішення суду по справі № 511/2515/18 в частині його участі у вихованні доньок. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стосовно доводів сторін щодо наявності (відсутності) заборгованості по аліментам, суд зазначає, що ця обставина сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав, постанова Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19). Разом з цим, відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та враховуючи усі фактичні обставини у сукупності, суперечить інтересам дітей. Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків. Так, з висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав, який було затверджено рішенням № 21 від 22 січня 2024 року виконкомом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, зазначено, що відповідач має вольове та стійке бажання виконувати свої батьківські обов`язки. Однак у ході проведення експертизи, зокрема у лютого 2025 року, тобто після спливу одного року з дня затвердження висновку, дитина [PERSON] під час психологічного обстеження, яке проводилося наодинці з метою запобігання можливим впливам, повідомила, що не пам`ятає, як виглядає відповідач та не відчуває до нього ніякої емоційної близості, а своїм батьком називає [PERSON] , з яким любить проводити час, відчуває поряд безпеку та спокій. Дитина [PERSON] не відчуває емоційної близості з відповідачем, не знає його, своїм батьком вважає [PERSON] , з яким любить грати, відчуває тепло та безпеку поряд. Суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11), ЄСПЛ фактично застосований захід у вигляді позбавлення батьківських прав, що дозволило оформити відносини дитини із особою, яка протягом тривалого часу замість біологічного батька фактично здійснювала батьківські права та виконувала батьківські обов`язки. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд приймає до уваги думку дитини під час ухвалення рішення по справі, з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21), згідно яких озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. На підставі викладеного, надавши оцінку фактичним обставинам справи, аргументам сторін, суд дійшов висновку, що вимога щодо позбавлення батьківських прав відповідача є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дітей. При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21). Разом з цим, надаючи оцінку аргументам сторін відносно стягнення аліментів на утримання дітей, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 березня 2017 року по справі № 511/343/17, яке набрало законної сили 28 березня 2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей, а саме: [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. Разом з цим, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу віком від 6 до 18 років становить 3 196,00 гривень. Враховуючи положення частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років становить 1 598,00 гривень. Отже, розмір стягнутих аліментів за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 березня 2017 року по справі № 511/343/17, є недостатнім, оскільки він суперечать положенням СК України, зокрема в частині мінімального гарантованого розміру аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд приймає до уваги позиції Верховного Суду, зокрема згідно з яких зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18). Разом з тим, позивач заявила вимогу про зміну способу їх присудження, тобто зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку батька дитини. Зазначене відповідає вимогам статей 181-184, 192 СК України. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 і така практика не змінювалася. На підставі викладеного, враховуючи встановлені фактичні обставини, наявність у відповідача ще двох дітей та дружини, відомостей про його заробіток, позицію сторін, з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт 1 частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ст. 4, 258-259, 265 ЦПК України, суд

Outcome: approved