Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту, в якому просила зняти арешт та заборону на відчуження автомобіля марки «Subaru», модель «Impreza», 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий купе, повна маса 1380, об`єм двигуна - 2198, реєстраційний номер [NUMBER] , який накладено постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ м. Києва Калина Я.Я. № В/З від 08.10.2012 року. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є спадкоємцем першої черги померлого чоловіка [PERSON] . Під час оформлення спадкових прав стало відомо про наявність арешту на транспортний засіб, який належав [PERSON] . Позивач звернулась до відповідача із заявою про надання інформації щодо існуючого арешту на транспортний засіб, однак останнім повідомлено, що перевіркою даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що станом на 19.03.2025 року виконавчі документи про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на виконання у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебували та не перебувають. Крім того, у відповіді на адвоктський запит РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві № 31/26/09/847-аз/03-2025-841-2025 від 25.04.2025 (23918) повідомлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відомості про накладення обмеження на транспортний засіб Subaru Impreza, номер кузова [NUMBER] , були внесені 30.11.2012 Управлінням ДАІ ГУ МВС в м. Києві, яке з 03.11.2015 року перебуває в стані припинення без правонаступництва. Документи, на підставі яких у 2012 році УДАІ ГУ МВС в м. Києві накладалось обмеження на вказаний транспортний засіб на сьогоднішній день знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, який складає 3 роки (наказ МВС України від 10.01.2014 року № 5/дск). У зв`язку з цим, представником позивача 19.05.2025 року подано до відповідача заяву про скасування арешту, накладеного на рухоме майно, однак 16.06.2025 року на зазначену заяву отримано відповідь про те, що підстави для зняття (скасування) арешту з майна боржника відсутні та рекомендовано звернутись до суду. З огляду на наявність арешту на майно позивач обмежена в реалізації своїх спадкових прав, а відтак змушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори 23.04.2024 року, спадкоємцем майна [PERSON] , 1958 року народження, який помер [INFO] , - автомобіля марки «Subaru», модель «Impreza», 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий купе, повна маса 1380, об`єм двигуна - 2198, реєстраційний номер [NUMBER] , який належав померлому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, 18.04.2006 року, є дружина [PERSON] , [INFO] . 26.02.2025 року [PERSON] звернулася до Територіального сервісного центру 8041 із заявою про реєстрацію за нею транспортного засобу марки «Subaru», модель «Impreza», 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий купе, повна маса 1380, об`єм двигуна - 2198. Однак, їй було повідомлено про те, що зазначений вище автомобіль значиться в арешті та забороні на відчуження, які накладено постановою ВДВС Подільського РУЮ м. Києва № В/З від 08.10.2012 року, виконавець Калина Я.Я. Також з листа Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСУ МВС) № 31/26-18-83 від 26.03.2025 року вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 26.03.2025 транспортний засіб марки «Subaru», модель «Impreza», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] від 18.04.2006, зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] . На вказаний транспортний засіб накладені наступні обмеження: Тип обмеження «Арешт, заборона на відчуження», Ініціатор запису ВДВС Подільського РУЮ м. Києва, постанова № В/З від 08.10.2012, вик. [PERSON] , вхідний лист № 24924АР від 31.10.2012. Відповідно до листа Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 19597/2025/6 від 19.03.2025 року перевіркою даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що станом на 19.03.2025 року виконавчі документи про стягнення з [PERSON] ( [INFO] ; ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебували та не перебувають. Також, відповідно до листа Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 34252/2 від 25.04.2025 року згідно перевірки автоматизованої системи АРМ «Виконавець», [PERSON] 1958 року народження, а ні боржником, а ні стягувачем у виконавчих провадженнях Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не являється. Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСУ МВС) РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві № 31/26/09/847-аз/03-2025-841-2025 від 25.04.2025 (23918) згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відомості про накладення обмеження на транспортний засіб SUBARU IMPREZA, номер кузова [NUMBER] , були внесені 30.11.2012 Управлінням ДАІ ГУ МВС в м. Києві, яке з 03.11.2015 перебуває в стані припинення без правонаступництва. Документи, на підставі яких у 2012 році УДАІ ГУ МВС в м. Києві накладалось обмеження на вказаний транспортний засіб, на сьогоднішній день знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, який складає 3 (три) роки (наказ МВС України від 10.01.2014 № 5/дск). Таким чином, на даний час відсутні (знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання) документи, на підставі яких було накладено арешт на транспортний засіб марки «Subaru», модель «Impreza», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] від 18.04.2006, зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] . Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався та доказів на спростування заявлених позовних вимог до суду не подав. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, за змістом ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктом 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Враховуючи те, що державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на майно - автомобіль марки «Subaru», модель «Impreza», 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий купе, повна маса 1380, об`єм двигуна - 2198, реєстраційний номер [NUMBER] , остання набула право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач є спадкоємицею нерухомого майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наявних у справі доказів вбачається, що [PERSON] є законним спадкоємцем померлого [PERSON] та має намір реалізувати свої спадкові права, однак, у встановленому законом порядку здійснити це не може з огляду на наявність арешту, який було накладено постановою ВДВС Подільського РУЮ м. Києва № В/З від 08.10.2012 року, виконавець Калина Я.Я., яка разом з документами, на підставі яких УДАІ ГУ МВС в м. Києві накладалось обмеження на транспортний засіб, на сьогоднішній день знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Окремо слід вказати на те, що стороною відповідача обґрунтування позову спростовані не були, як і не надано доказів наявності підстав для подальшої необхідності застосування арешту на майно спадкодавця. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що наявність накладеного арешту на майно, та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позбавляє права позивача реалізувати свої спадкові права у встановленому законом порядку, та в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності позивач не може, а відтак суд вважає позовні вимоги про зняття арешту обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved