Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 15 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №805195747 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Шляхом заповнення заявки на офіційному веб сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», без примусу та тиску відповідач отримав кредит в розмірі 6700 гривень на його банківську карту № [NUMBER], що є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №9 від 30.05.2023 до договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, його заборгованість станом на час звернення з позовом до суду становить 13 251 гривень 66 копійок, з яких 6700 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 6551 гривня 66 копійок - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. У зв`язку з чим, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13251,66 гривень, судовий збір в розмірі 2422,40 грн., та витрати на правничу правову допомогу в розмірі 7000 гривень. Ухвалою від 17.07.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи було вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 13 серпня 2025 року. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивача та витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка [NUMBER]; чи зараховувались коштів на картковий рахунок - маска Картки [NUMBER] , у період з 15.01.2022 по 20.01.2022 у сумі 6 700,00 грн; чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 13.08.2025 судове засідання було відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача та ненадходженням витребуваних судом доказів. В судове засіданні представник позивача не з`явилась, натомість подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а.с.46). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, судова повістка, яка направлялась за його зареєстрованим місцем проживання повернулася до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.38-39). Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи позицію представника позивача, суд вважав можливим розглянути справу у відсутності відповідача по наявних у справі доказах про взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України. Розглянувши позовні вимоги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №80519747 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за п.п.1.1. якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6700 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Сторонами погоджено та викладено у п. 1.2 договору, що сума кредитного ліміту, вказана у п. 1.1 Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у позичальника. Згідно п. 1.7 договору кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі -Дисконтний період), а саме до 14.02.2022р. Встановлений в п.1.7. договору строк Дисконтного періоду та, відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналі обслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду (п.1.8.Договору). Виключно на період строку, визначеного в п.7.1 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 536,55 (п`ятсот тридцять шість цілих п`ятдесят п`ять сотих) процентів річних. Що становить 1,47 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.9.1 Договору). За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п.1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7.Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Індивідуальною процентною ставкою 766,50 (сімсот шістдесят шість цілих п`ятдесят десятих) процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду (п.1.9.3.1 Договору). Зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 % річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.1.12.2.Договору). Відповідач підписав Кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий персональний ідентифікатор №MNV29К2Y було направлено позичальнику [PERSON] зокрема, 15.01.2022 об 21:34:21 год., відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відразу після вчинених дій відповідача, 15.01.2022 о 21:34:57 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 6700 грн. на його банківську карту № [NUMBER]. На виконання ухвали суду про витребування доказів, листом від 12.08.2025 року №20.1.0.0.0/7-250724/48989-БТ АТ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] та на зазначену картку 15.01.2022 року зараховано кошти в розмірі 6700 грн., що підтверджується наданою банком випискою по рахунку № [NUMBER] за період 15-01-2022-20-01-2022-рр. (а.с.34-35). Даний факт є свідченням того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і повністю погоди вся із його умовами. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язався відступити ТОВ «Таліон Плюс» зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. Термін дії вказаного договору закінчувався 28 листопада 2019 року (п. 8.2 договору). 28 листопада 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду №19 та дійшли згоди викласти п. 8.2 договору у новій редакції, узгодивши закінчення строку дії договору 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладена додаткова угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року за якою сторони виклали текст договору факторингу у новій редакції, за яким відповідно до п. 4.1 передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує. 31 грудня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 27 до договору факторингу №28/1118-01 - дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно. 31 грудня 2022 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2023 року включно. Із витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №805195747 від 15.01.2022 на загальну суму 12986 гривень 60 копійок, з яких 6700 грн - заборгованість по основному боргу; 6286,34 грн - заборгованість по відсоткам. 31 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу №28/1118-01 дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2024 року. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13251,66 грн.,з яких: 6700,00 грн - заборгованість по основному боргу; 6551,66 грн - заборгованість по відсоткам. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13251, 66 грн., з яких: 6700,00 грн - прострочене тіло; 6551,66 грн - прострочені відсотки, що також стверджується розрахунком заборгованості складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розрахунком заборгованості складеним ТОВ «Таліон Плюс», випискою з особового рахунку за кредитним договором № 805195747 від 15.01.2022. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже з матеріалів справи вбачається, що договір №805195747 від 15.01.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи своє право на стягнення заборгованості по договору №805195747 від 15.01.2022 року позивач зазначав, що набув відповідне право вимоги 04.06.2025 року на підставі Договору факторингу №04/06/25-Ю укладеного між ним та ТОВ «ФК Онлайн Фінанс», які набули право вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» відповідно до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, які в свою чергу набули право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 28.11.2018 року. Суд не погоджується із таким твердженням позивача у справі вважає його безпідставним, оскільки на момент укладення договору факторингу (28.11.2018) жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до [PERSON] не було, і сторони не могли передбачити, що 15 січня 2022 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Наведене відповідає позиції Верховного Суду України, сформованій у справі №752/8842/14-ц від 05 липня 2017 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутность законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом встановлено, що кредитний договір №805195747 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 15 січня 2022 року, тоді як договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, додаткова угода №26 до цього договору, якою його текст був викладений у новій редакції, укладена 31 грудня 2020 року тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року, яке в свою чергу передало 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», які 04 червня 2025 року уклали договір факторингу з позивачем. Отже позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». Право вимоги до [PERSON] вказано лише у реєстрі прав вимоги від 05 травня 2022 року і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018. Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не існувало, а відповідно до п. 2.1 згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Таким чином, на момент укладення Договору факторингу, за яким відступлено права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання [PERSON] за Кредитним договором №805195747 від 15.01.2022 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором, оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , то відповідно у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Крім того, на час укладення такого Договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, оскільки предмет не індивідуалізовано належним чином. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № 805195747 від 15.01.2022 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. З урахуванням вищезазначеного, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором №805195747 від 15.01.2022 року з відповідача [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed