Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~13 січня 2022 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідачів: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідачів у період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 29103,65 гривень, також у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язків щодо сплати заборгованості просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати 10336,42 гривень, 3% річних - 2713,62 гривень, всього 42153,69 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати в сумі 2270,00 гривень. Ухвалою від 07 лютого 2022 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий час для усунення недоліків. 21 лютого 2022 року представником АТ «Криворізька теплоцентраль» подана уточнена позовна заява, де просили стягнути заборгованість з зареєстрованих на момент подачі позову до суду осіб: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року прийнято уточнену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного\~позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01 червня 2022 року ухвалене заочне рішення у справі, відповідно до якого, позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення задоволені в повному обсягу. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року задоволена заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 01 червня 2022 року та скасоване заочне рішення у цивільній справі № 212/426/22, 2/212/1738/22 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. Справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено учасникам справи щодо строків подання письмових заяв по суті справи. Представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» після розгляду заяви про перегляд заочного рішення позовні вимоги не уточняв. Розгляд справи проводиться на підставі первинної позовної заяви від 13 січня 2022 року. 04 серпня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач просив відмовити в задоволенні позову, так як він безпідставний, та просив застосувати строк позовної давності. Одночасно зазначив, що просить суд розглянути справи за його відсутності. Представником АТ «Криворізька\~теплоцентраль» 15 серпня 2025 року подані письмові пояснення у справі, у яких позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» та згідно відповідної довідки, відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень\~статті 68 ЖК України,\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. ст. 67,\~68, 162 Житлового Кодексу України, зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року становить 29103,65 гривень, судом вказаний розрахунок перевірений. Доказів спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано, а також не наданий суду контррозрахунок. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Як вбачається з розрахунку поданого разом із позовною заявою, відповідачем було здійснено часткову оплату за послугу з централізованого опалення, а саме: у вересні 2015 року 400,00 гривень (нарахування АТ «КТЦ» не здійснювало); у червні 2017 року 320,00 гривень (нарахування АТ «КТЦ» не здійснювало); у січні 2018 року 891,00 гривень; у лютому 2018 року 500,00 гривень; у березні 2018 року 420,00 гривень; у квітні 2018 року 80,00 гривень (нарахування АТ «КТЦ» не здійснювало); у травні 2018 року 500,00 гривень (нарахування АТ «КТЦ» не здійснювало); у червні 2018 року 520,00 гривень (нарахування АТ «КТЦ» не здійснювало); у липні 2018 року 410,00 гривень (нарахування АТ «КТЦ» не здійснювало); у серпні 2018 року 1000,00 гривень (нарахування АТ «КТЦ» не здійснювало); у грудні 2018 року 572,00 гривень; у січні 2019 року 394,41 гривень; у березні 2019 року 200,00 гривень; у квітні 2019 року 1020,00 гривень; у червні 2020 року 100,00 гривень (нарахування АТ «КТЦ» не здійснювало). Вказані обставини свідчать про визнання відповідачами існування боргу, що відповідно до законодавства України є підставою для переривання перебігу строку позовної давності. Таким чином, відповідачі були обізнані про свою заборгованість, частково її погашали, що свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності. Кожна із зазначених оплат у 2015-2023 роках, включаючи оплату в періоди, коли нарахування не здійснювалися, є беззаперечним доказом того, що відповідач не заперечував наявність заборгованості, а отже, строки позовної давності були перервані, і перебіг кожного разу починався заново. Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Також правова позиція щодо застосування ст. 257 ЦК України та п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Отже, станом на дату подачі позовної заяви строк позовної давності в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги не сплив та продовжився на строк дії карантину. Крім того, згідно з частиною 2\~статті 625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Згідно з розрахунків, доданих до позову, які перевірені судом, з відповідачів підлягають стягненню заборгованості по оплаті за централізоване опалення в сумі 29103,65 гривень, інфляційні втрати у сумі 10336,42 гривень та 3% річних у сумі 2713,62 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved