Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

17.07.2025\~ року\~до Березівського\~районного суду\~Одеської області\~надійшла позовна\~заява\~\~Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "Фінансова\~компанія"Кредит-Капітал"\~до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 17.07.2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана для розгляду судді Римар І.А. Ухвалою суду від 20.08.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.01.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100013549, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5000 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором. 13.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т, згідно якого відбулося відступлення прав вимоги, в тому числі й за кредитним договором №100013549, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконала, тобто не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованості, що у загальному розмірі становить 22 250 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн та заборгованість за процентами 17\~250 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним при поданні заяви до суду судові витрати в розмірі 2422 грн. 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8\~000 грн. Як зазначив позивач, що неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. 10.07.2025 року відповідачу направлялась досудова вимога про погашення кредитної заборгованості, яка виконана не була. На підставі вказаного, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 05.11.2025 року. У судове засідання 29.09.2025 р представник позивача не з`явився, однак 04.09.2025 року на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі, вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 56-57). Відповідач відзив або заперечення на позов до суду не надала та в судове засідання 29.09.2025 р не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надсилання на її адресу судової повістки про виклик до суду, проте конверт повернувся з відповідною відміткою (а.с.61), а тому на підставі ст.128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». \~ За таких обставин, у зв`язку з воєнним станом на території України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за їх відсутності та ігнорування виклику до суду відповідачем, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами. В порядку ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Врахувавши думку представника позивача, викладену в позовній заяві, відсутність відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що 13.01.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100013549, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5000 грн на умовах визначених кредитним договором (а.с.14-18). \~ \~ \~ \~Пунктом першим\~частини першої\~статті 512\~Цивільного кодексу\~України (\~далі \~ЦК України) передбачено, що\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 13.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т, згідно якого відбулося відступлення прав вимоги, в тому числі й за кредитним договором №100013549, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем (а.с.22-26). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №71-МЛ/Т від 13.05.2021 р, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача (а.с.26 звор бік). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина перша статті 530 ЦК України\~передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно частни першої статті 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~зі змінами та доповненнями, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконувала. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед відповідачем в сумі 22 250 грн., з яких: -заборгованість за тілом кредиту 5000 грн; -заборгованість за процентами 17 250 грн; . Факт наявності заборгованості підтверджуються договором про надання споживчого кредиту №100013549 від 13.01.2021 р та розрахунком заборгованості за договором (а.с.21). \~\~ \~ \~ \~ \~З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал"\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити та стягнути з останньої на користь позивача заборгованість у розмірі 22 250 грн. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Крім того, з відповідача відповідно до\~статті 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі\~2422 грн. 40 коп., сплачений Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю "Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал" при зверненні з позовом до суду. \~ \~ \~ \~Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн 00 коп, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч. 4 ст.137ЦПК, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня2020 року у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня2014 року). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial