Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Мунтяна Тимофія Івановича звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на будинок із господарчими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] з 1995 року фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , утримує домоволодіння та оплачує всі необхідні комунальні послуги. 18 травня 1995 року було створено комісію про обстеження домоволодіння, й встановлено, що житловий будинок з надвірними прибудовами по [ADDRESS] , дійсно побудовано в 1957 році [PERSON] без дозволу міськкомунгоспу. Позивач вважає, що вже 25 років він добросовісно володіє чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти ним понад 10 років, підтримує його в належному стані, сплачує комунальні послуги з утримання будинку, отже має право на набуття права власності за набувальною давністю. Позивач будинок обслуговує, робить ремонти і прибудови, але право власності належним чином не оформлено. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , ні за ким не зареєстровано. Він вважає, що добросовісно заволодів вказаним нерухомим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти будинком, поводячись як власник, більше десяти років та набув право власності на це майно за набувальною давністю на підставі ч.1 ст.344 ЦК України. Ухвалою від 31.12.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без виклику сторін. Відповідача повідомлено про розгляд справи належним чином; відзиву на позовну заяву, заяв, клопотань у встановлений судом строк відповідач не надав. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (ч.5 ст.279 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З наданих позивачем доказів вбачається, що згідно земельної шнурової книги було виділено земельну ділянку [PERSON] під будівництво будинку в розмірі 0,10 га (а.с.8). 18.05.1995 року Марганецьким міським бюро технічної інвентаризації складено акт про те, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , був дійсно побудований в 1957 році [PERSON] без дозволу міськкомунгоспу. Домоволодіння нікому не продавалося та не відчужувалося (а.с.11-12). Отже, [PERSON] отримав земельну ділянку під будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] , побудував будинок в 1957 році, однак, належним чином не зареєстрував право власності на домоволодіння. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 1981 року, про що свідчать записи в домовій книзі (а.с.9-10). [PERSON] помер [INFO] (а.с.15). [PERSON] померла [INFO] (а.с.16). Згідно довідки № 356 голови квартального комітету 51 кварталу виконкому Марганецької міської ради Фаріон Т.В., за адресою [ADDRESS] проживає лише [PERSON] (а.с.66). Позивач сплачує комунальні послуги, спожиті у спірному будинку, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг за цією адресою за 2010, 2011, 2012, 2013, 2024 роки. Фактичне володіння [PERSON] вказаним будинком в 2018 році підтверджується і актом про пожежу № 154 від 22.12.2018 року, де власником (орендарем) за адресою: [ADDRESS] , вказано [PERSON] (а.с.14). На даний час право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с.7). Згідно довідки КП «Марганецьке бюро технічної інвентаризації» Марганецької міської ради від 17.09.2025 р. № вих.01-125, індивідуальний садибний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який побудований у 1957 році, тобто до 05.08.1992 року, за адресою: [ADDRESS] не належить до самочинного будівництва та не підлягає введенню в експлуатацію. Враховуючи викладене, з огляду на матеріали інвентаризаційної справи № 5124 на будинок [ADDRESS] , яку витребувано та оглянуто судом в ході судового розгляду даної цивільної справи, суд вважає доведеними ті обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. Виходячи зі змісту\~ст.344 ЦК України\~при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Як встановлено судом, з 1995 року по теперішній час, тобто більше 10-ти років, позивач [PERSON] добросовісно, відкрито безперервно володіє, користується будинком [ADDRESS] . За таких обставин позивач набуває право власності на вказане нерухоме майно. Враховуючи викладене,

Outcome: approved