Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

29.03.2024 року представник позивача Гайова А.С., яка здійснює свої повноваження на підставі договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 року (а.с.37-41), звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 4092388 від 21.05.2021 року у розмірі 22 450,00 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.; обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 21.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4092388 шляхом подачі останньою заявки в електронному вигляді. На підставі цього договору позивач отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. Відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання та 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення прав вимоги №07Т, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах, в тому числі до відповідача. Згідно з реєстром боржників №1 до Договору відступлення права вимоги, позивач набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 22 450,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 16 500,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 950,00 грн. заборгованість по комісії. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплати проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі і на умовах, передбачених кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кредит у строки, передбачений кредитним договором. Позивачем було вжито заходів досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги до відповідача про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, проте дана вимога залишилася відповідачем без реагування. У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Справа надійшла до Болградського районного суду Одеської області за підсудністю 22.07.2024. Ухвалою судді від 26.07.2024 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі (а.с.130). 07.08.2024 року представник відповідача - Чаленко І.Д., який підтвердив свої повноваження нотаріально посвідченою довіреністю від 24 лютого 2023 року, що зареєстрована в реєстрі за № 801 (а.с.134), надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог як з підстав недоведеності так і у зв`язку з пропуском строків позовної давності, при цьому посилається на те, що в матеріалах справи міститься кредитний договір №4237262 від 15.02.2021 року зі змісту якого випливає, що відповідачці видано кредитні кошти в розмірі 11 300,00 грн., в якому строк кредитування визначено 30 днів. Отже за умови не виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором, право кредитодавця є порушеним, про що йому не може бути невідомо, тому звертаючись до суду в липні 2024 року позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. Навіть факт переуступки права вимоги не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Також представник звертає увагу суду про те що відповідно до тверджень в позовній заяві між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення прав вимоги №07Т, в той час як до матеріалів справи додано договір факторингу, що не є тотожним. Позивачем не надано документів на підтвердження права надання факторингових послуг. Право надання факторингових послуг зазначено в п.2.2 Статуту ТОВ «Діджи Фінанс» але відсутнє в Витязі з державної реєстрації юридичної особи в ЄДР юридичних осіб. Також звертає увагу суду на той факт, що ЗУ «Про електронно-цифровий підпис» 07.11.2018 року втратив чинність, тому не уявляється за можливе взагалі визначити порядок та підстави підтвердження виникнення правовідносин між сторонами оскільки на підтвердження отримання відповідачем оферти, не підлягає застосуванню і ЗУ «Про електронну комерцію», адже згідно ч.2 ст.1 зазначеного закону, дія не поширюється на правочини, зокрема. Якщо: однією зі сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину. Отже в даному випадку договір мало бути укладено в письмовій формі. Окрім цього наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Під час прийняття рішення просить врахувати правовий висновок ВП-ВС в Постанові від 07.11.2018 року по справі №372/1036/15-ц (а.с.135-140). 12.08.2024 року представник позивача Паламарчук Ю.П., яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.147 на звороті) надала через підсистему "Електронний суд" відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що відповідно до умов договору сума кредиту становить 11 300,00 грн. та надана строком на 30 днів з 15.02.2021 року, тобто термін повернення кредиту і сплати комісії - 17.03.2021 року. Згідно п.6.5 Кредитного договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Кредитор свої зобов`язання за Договором виконав належним чином надавши Позичальнику у користування кредитні кошти, а позичальник порушив умови Договору та допустив прострочення платежів щодо повернення кредиту та процентів за користування грошовими коштами. Щодо пропущених строків позовної давності, то представник посилається на Постанову КМУ від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом» та під час дії карантину строки визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину. Після цього 24.02.2022 року Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану та перебіг позовної давності, визначений ЦК України, було зупинено на строк дії такого стану. Дія карантину завершена 01 липня 2023 року відповідно до Постанови КМУ №651. Отже доводи представника відповідача щодо пропущення строку для звернення до суду з цими позовними вимогами не відповідають дійсності. Щодо доводів відповідача, що матеріали справи не містять жодного доказу, що договір споживчого кредиту № 4237262 від 15.02.2021 року був укладений у письмовій формі, то це спростовується тім, що 15.02.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» відповідачем [PERSON] було надано Заявку на отримання кредиту № 4237262. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «Мілоан» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою установою, що надає фінансові послуги, зокрема з кредитування, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи. На виконання умов договору про споживчий кредит № 4237262 від 15.02.2021 року перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 11 300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 39675306 від 15.02.2021 року. ТОВ «Мілоан» - це лише фінансова установа, а не банківська, яка не має права відкривати рахунки позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на наданий позичальником рахунок. Щодо доводів відповідача, що в поданих представником позивача документах, повинні були міститись документи на підтвердження прав надання факторингових послуг, то Національний банк України з 01.07.2020 року набув статусу регулятора небанківського фінансового сектору. КІС НБУ дозволяє учасникам ринку та зовнішнім користувачам здійснювати розширений пошук інформації про фінансову установу у Держреєстрі фінансових установ та інформації з Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, в режимі онлайн. Позивач має діючу безстрокову ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ліцензію на надання послуг з факторингу. Представник посилається на те, що 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» за певну плату відступило право вимоги за вищевказаним договором позивачу. На підтвердження законності нарахування заборгованості за відсотками представник долучив до відповіді відомості про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 4237262 від 15.02.2021 року, яка сформована первісним кредитором ТОВ «Міоан» та надана в електронному вигляді на електронний запис ТОВ «Діджи Фінанс». На підставі вищевикладеного представник вважає, що позовні вимоги доведені позивачем в повному обсязі, тому наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с.153-161). 25.09.2024 року представник відповідача Чаленко І.Д. надав до суду заперечення в порядку ст.180 ЦПК України, відповідно до яких представник заперечує проти долучення до матеріалів справи виписок по рахунку, так як позивачем порушені строки визначені ст.83 ЦПК України щодо надання доказів. Також наполягає на тому, що виписка по рахунку не є первинним документом. Наполягає на своєї позиції з приводу пропущення позивачем строків позовної давності для звернення до суду з позовом, вважає що строки не продовжуються автоматично, а можуть бути продовженні (поновлені) за наявністю поважних причин, які відсутні в даному спорі (а.с.170-174). 26.11.2024 року представник позивача Паламарчук Ю.П. надала шляхом формування документу в системі «Електронний суд» додаткові пояснення, в яких наполягає на заявлених вимогах, зазначає що платіжне доручення є доказом перерахування кредитних коштів відповідачу. Ст.525 ЦК України, вказує, що боржник зобов`язаний виконати зобов`язання у строк і в обсязі, визначеному договором, сплата підтверджує виконання цього зобов`язання. У випадку кредитних зобов`язань це зазвичай є моментом прострочення платежу або моментом останньої сплати. Якщо боржник сплачує частину боргу або в будь-який спосіб визнає борг, строк позовної давності може бути поновлений. Так, відповідачем 18 червня 2021 року було зроблену останню сплату по договору, а позивач звернувся до суду 29 березня 2024 року, тобто в межах строку позовної давності (а.с.178-183). 11.02.2025 року представник позивача - керівник Товариства Романенко М.Е. який діє як самопредставник звернувся до суду через систему «Електронний суд» з заявою про уточнення позовних вимог, в якій уточнив номер кредитного договору, суму наданого кредиту, а саме просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 4237262 у розмірі 22 605,83 грн., та судові витрати (а.с.200-203). Ухвалою суду від 07.03.2025 року клопотання представника позивача Паламарчук Ю.П. про долучення відповіді на відзив та про витребування доказів задоволені. Долучено відповідь на відзив та витребувано з Акціонерного банку «Південний» інформацію зазначену в клопотанні, а також прийнято заяву представника позивача Романенка М.Е. про уточнення позовних вимог в новій редакції від 11 лютого 2025 року. Витребувана судом інформація надійшла 17.04.2025 року (а.с.214-215). Сторони та третя особа в судове засідання не з`явились. 20.08.2025 року представник позивача Куриліна В.В., яка діє на підставі довіреності, надала через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.223). Представник відповідача - Чаленко І.Д. надав 22.09.2025 року власноруч складену заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зокрема з підстав сплину строків позовної давності (а.с.225). Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомило, своєї позиції з приводу заявлених вимог не надало. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Щодо укладання кредитного договору. Судом встановлено з матеріалів справи, що 15.02.2021 року в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», [PERSON] подано Заявку на отримання кредиту №4237262 (а.с.32-33). 15.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено електронний договір про споживчий кредит №4237262, паперова копія якого додана до позовної заяви, шляхом підписання обома сторонами електронними підписами (п.6 договору), відповідно до пунктів 1.1.-1.4. якого, за цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) на суму 11 300,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 17.03.2021 року (а.с.17-24). Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору №4237262 кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Як вбачається з пунктів 1.5.1.-1.5.2., 1.6.-1.7. кредитного договору №4237262, комісія за надання кредиту: 1130,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 4237,50 гривень, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору №4237262 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з пунктом 2.2.1. кредитного договору №4237262 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4.. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3. договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3. договору. Пунктом 2.2.2. кредитного договору №4237262 передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. З пункту 2.2.3. кредитного договору №4237262 вбачається, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена п. 1.5.2. процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п. 1.3. договору, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6. договору. Якщо визначена п. 1.5.2. договору процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п. 1.6. договору, та процентною ставкою, визначеною п. 1.5.2. договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. Відповідно до пункту 2.3.1. кредитного договору №4237262 продовження вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Згідно з пунктом 2.3.1.1. кредитного договору №4237262 позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту: строк продовження 3 дні, максимальний розмір комісії 3.00%; строк продовження 7 днів, максимальний розмір комісії 5.00%; строк продовження 15 днів, максимальний розмір комісії 10.00%. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2. договору. Відповідно до пункту 2.3.1.2. кредитного договору №4237262 позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. В пункті 2.4.1. кредитного договору №4237262 визначено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгаціїне пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Пунктом 3.2.6. кредитного договору №4237262 визначено, що кредитодавець має право, крім інших передбачених законодавством та цим договором прав, відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Відповідно до пункту 3.3.2. кредитного договору №4237262 позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором у порядку, строки та терміни, передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору. Як зазначено у пункті 4.2. кредитного договору №4237262, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Відповідно до платіжного доручення №39675306 від 15.02.2021 платник ТОВ «Мілоан», перерахувало отримувачу [PERSON] , призначення платежу - кошти згідно договору 4237262, код банку visa рахунок [NUMBER] суму 11 300,00 гривень.. (а.с.58). Факт перерахування коштів на рахунок відповідача також підтверджується листом АБ «Південний» №33/001/10770/2025-БТ (а.с.214) з якого вбачається, що в Банку був відкритий рахунок на ім`я [PERSON] № [NUMBER] , до якого була оформлена картка № [NUMBER] . З виписки з цього рахунку за період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року встановлено, що 15.02.2021 року на рахунок відповідача позивачем зараховано суму грошей в розмірі 11 300,00 грн., якими відповідачка користувалась (а.с.215). Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В порядку ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Сторонами було дотримано усіх вимог законодавства, тому договір вважається укладеним та підлягає виконанню обома сторонами. Посилання представника відповідача на не дотримання письмової форми договору, на не отримання кредитних коштів та те, що позивач не є фінансовою установою спростовано матеріалами справи. ТОВ «Мілоан» - це фінансова установа, а не банківська, яка не має права відкривати рахунки Позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на надані позичальником рахунок. Щодо відступлення права вимоги за договором факторингу. У пункті 1 ч.1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 13.09.2021 року згідно умов Договору факторингу №07Т, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 4237262 від 15.02.2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до Відповідача, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с.99-104). Відповідно до умов договору відступлення прав вимоги №07Т клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання цього Договору. Платіжними інструкціями підтверджено перерахування ТОВ «Діджи Фінанс» коштів ТОВ «Мілоан» (а.с.42-56). Акт приймання-передачі Реєстру прав вимоги від 13 вересня 2021 року підписаний в той саме день. В акті вказано кількість боржників 9315 (а.с.111). Відповідно до Витягу з Додатку до договору факторингу №07Т від 13.09.2021р, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги до боржника [PERSON] , договір 4237262 від 15.02.2021 року, сума 22 605,83 грн., тіло 6 873,00 грн., відсотки 14 602,83,00 грн. та комісія 1 130,00 грн. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до Відповідача. Питання дійсності договору факторингу №07Т від 13.09.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», в установленому законом порядку не оспорено. Посилання представника відповідача на те, що в позовній заяві між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення прав вимоги №07Т, в той час як до матеріалів справи додано договір факторингу, що не є тотожним, а також на те, що позивачем не надано документів на підтвердження права надання факторингових послуг, також спростовано належними та достатніми доказами наданими позивачем. Правове обґрунтування. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено у ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої цієї статті). Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що договір №4237262 про споживчий кредит від 15.02.2021 року укладено в електронній формі. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У пункті 5 ч.1 ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ч.7 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них (частина 5 статті 11 Закону України № 675-VIII). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч.8 ст. 11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Статтею 12 Закону №675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII). Таким чином, 15 лютого 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір №4237262 про споживчий кредит. Сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі та підписаний електронними підписами, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст.627 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного договору №4237262 від 15.02.2021, договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного договору та їх неналежного виконання відповідачем [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором в сумі 22 605,83 гривень. Щодо правових підстав для застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Законом України від 30березня 2020року №540-ІХ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хворобиCOVID-19» (далі Закон №540-ІХ) розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12, яким передбачено, що строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30березня 2020року №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи те, що на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено та який діє на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, то позивач звернувшись до суду з цим позовом 20 січня 2025 року, просить стягнути кошти за договором від 23.07.2021 року, тобто у межах продовженого Законом №540-ІХ строку давності, оскільки строк позовної давності не сплинув. З урахуванням наведеного, оскільки станом на час розгляду справи заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Діджи Фінанс» не сплачена, при цьому суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача, є правомірними, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат. У зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі на підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача належить стягнути 2 422,40 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд звертає увагу на наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 2 - 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У пунктах 47 та 48 постанови Пленуму «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч.1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановлених законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року становить - 3 028,00 грн., а 40% від цієї суми складає - 1 211,20 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані наступні документи: Договір № 42649746 про надання правової допомоги, укладений 11.12.2023 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасії Мінсьвської»; додаткова угода № 003442915504 від 11 грудня 2023 року до Договіру №42649746 про надання правової допомоги; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 20.02.2024 року; довіреність від 07 грудня 2023 року; виписку з ЄДР юридичних осіб Адвокатського бюро «Анастасії Міньковської». Разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ТОВ «Діджи Фінанс» дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять, тому ця вимога не доказана відповідними доказами та не підлягає задоволенню.

Outcome: approved