Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У червні 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором\~№3327421\~від 18.10.2021\~року в\~розмірі 16\~141\~грн.,\~витрати на\~правову допомогу\~в розмірі\~9\~000\~грн.\~та судовий\~збір в\~розмірі 2\~422грн.\~40\~коп. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 04.10.2021 року та 18.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договори про споживчий кредит № 100780393 та №3327421, за умовами яких відповідач отримав кредит в розмірі 1 600 грн. та 1\~000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом. 10.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 17-01/2022-54 за умовами якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором №100780393 від 04.10.2021 року. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений Договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 за умовами якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором №100780393 від 04.10.2021 року. Крім того, 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 26-01/2022-83 за умовами якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором №3327421 від 18.10.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений Договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023 за умовами якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором №3327421 від 18.10.2021 року. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договорами №100780393 від 04.10.2021 року та №3327421 від 18.10.2021 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №100780393 від 04.10.2021 року та № №3327421 від 18.10.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості становить 16 141 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту №3327421 від 18.10.2021 року) 1000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4 825 грн.; заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту № 100780393 від 04.10.2021 року) 1600 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 8440 грн. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 09.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 09.06.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак надала заяву згідно якої просила застосувати строки давності на підставі ст.257 ЦК України та просила розглядати справу у її відсутність, відмовивши у задоволені позовних вимог. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 04.10.2021 року та 18.10.2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з [PERSON] договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №100780393 та №3327421. Як передбачено п.п. 1.1-1.4 п. 1 договору про споживчий кредит № 100780393 та №3327421 кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений у п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 1 600 грн. та 1000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 04.10.2021 року та 18.10.2021 року(строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 03.11.2021 року та 17.11.2021 року. Комісія за надання кредиту: 176 грн., яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово та 100 грн. яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 600 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та 375 грн. які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору. Відповідно до п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору про споживчий кредит № 3068208 від 11.12.2021 року нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. Як зазначено у п. 6 договору про споживчий кредит №100780393 від 04.10.2021 року та №3327421 від 18.10.2021 року, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. На підтвердження укладення кредитного договору, позивач долучив Анкету-заяву на отримання кредит №100780393 від 04.10.2021 року та №3327421 від 18.10.2021 року, паспорт споживчого кредиту №№100780393 та №3327421. З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 1 600 грн. та 1\~000 грн., що підтверджується квитанцією, згідно якої 04.10.2021 року та 18.10.2021 року проведено успішно платіж на суму 1 600 грн. та 1000 грн. на картку № [NUMBER] .\~ 17.01.2022 року на підставі договору Факторингу № 17-01/2022-54 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальника\~ [PERSON] за договором про споживчий кредит від 04.10.2021 року № 100780393. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило зазначене право вимоги ТОВ «Коллект Центр» за договором від 10.03.2023 року № 10-03/2023/01. Крім того, 26.01.2022 року на підставі договору Факторингу № 26-01/2022-83 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальника\~ [PERSON] за договором про споживчий кредит від 18.10.2021 року № 3327421. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило зазначене право вимоги ТОВ «Коллект Центр» за договором від 10.01.2023 року № 10-01/2023. Згідно з розрахунком заборгованості у [PERSON] наявна наступна заборгованість: за кредитним договором №100780393\~від 04.10.2021\~рокуу розмірі 10 216 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1 600 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 8 440 грн.; заборгованість за комісіями у розмірі 176 грн. та за кредитним договором № 3327421 від 18.10.2021 року у розмірі 5\~925 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4 825 грн.; заборгованість за комісіями у розмірі 100 грн. Доказів повернення грошових коштів матеріали справи не містять. За змістом статей626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Договір був укладені шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України "Про електронну комерцію"електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір №100780393 від 04.10.2021 року та №3327421 від 18.10.2021 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Також, частиною 1статті 1046 ЦК України, визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України, передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Тобто, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Жодних порушень нарахувань чи неправильності вказаного розміру заборгованості щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, судом не встановлено. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту у розмірі 1600 грн., комісії у розмірі 176 грн. та 1000 грн. комісії у розмірі 100 грн. Доказів того, що відповідачка сплатила заборгованість за кредитними договорами, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по кредитному договору №100780393 становить 4 1600 грн. комісії у розмірі 176 грн. та кредитному договору №3327421 від 18.10.2021 року становить 1000 грн., комісії у розмірі 100 грн. і вимоги позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до відповідач вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, щодо розміру заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до п.2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору. Проте, суду не надано належних доказів продовження (пролонгації) строку дії договору. Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після\~закінчення строку дії договору. Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст.\~625\~ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом. Згідно п. 1.3 Договору позики надається строком на 30 днів з 04.10.2021 року та 18.10.2021 року. Відтак з закінченням 30-ти днів, з дня укладення цього Договору у кредитора припинилося право нараховувати передбачені договором позики проценти та інших платежів за цим договором. Доказів, що сторони продовжили строк Договору позивач не надав, і матеріали справи таких відомостей не містять. Тому заявлена ТОВ «Коллект Центр» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками понад передбачений за кредитним договором №100780393 від 04.10.2021 року та №3327421 від 18.10.2021 року, строк є безпідставною та не підлягає до задоволення. З урахуванням викладеного, а саме що розмір заборгованості, у тому числі й процентів, було сторонами погоджено 04.10.2021 року та 18.10.2021 року (Додаток №1 до договору про споживчий кредит) у розмірі 600 грн. та 375 грн., суд вважає що вимоги про\~стягнення процентів підлягають задоволенню частково у розмірі 600 грн. та 375 грн., згідно графіку платежів. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд відхиляє з наступних підстав. Відповідно до положень ст.\~ст. 256-257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 року відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Разом з тим,\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого\~Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України "Про правовий режим воєнного стану"\~в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022,\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Таким чином, з огляду на те, що з 02.04.2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме звернення позивача з даним позовом 02.06.2025 року, тому трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 9 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: \~Договір № 02-09/2024-2 про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року надавав адвокат Воронков О.М. (на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №000118 від 08 серпня 2017 року); заявку про надання юридичної допомоги №14 від 01.04.2025 року\~(про надання правової допомоги по даній справі на загальну суму 9000 грн.); витяг з Акту № 8 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 року, якою сторони погодили розмір правових послуг у відповідності до заявки на надання юридичної допомоги у сумі 3000 гривень за 1 годину вивчення документації клієнта з посиланням на нормативні акти та підготовки аналогічної довідки щодо судової практики, також у сумі 6000 гривень за 2 години складання позовної заяви для подачі до суду; тарифи на послуги адвоката Воронкова О.М., підписаний позивачем та адвокатом та скріплений печатками; платіжну інструкцію № 0520940002 від 09.05.2025 року у розмірі 117 000 грн. Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial