Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить суд скасувати арешт накладений 08.10.2018 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №504/951/18 на одну третю частину житлового будинку [ADDRESS] , виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис 30076946 (спеціальний розділ) від 20.01.2019 р.. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] , 1989 р.н.. Брат був прописаний та мешкав в одному будинку з позивачем та бабусею - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Після смерті брата я, як спадкоємець, звернулася до приватного нотаріуса Валігурського Михайла Михайловича, про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом. Ним була заведена спадкова справа 11/2023 щодо майна померлого [PERSON] . Спадкове майно складалося: - 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка кадастровий номер 5122755100:02:001:1846. 16.08.2024 р. Приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Отже наявність арешту, накладеного на майно, яке належало спадкодавцеві, унеможливлює оформлення мною права власності на спадкове майно. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату та час судового засідання шляхом надсилання судових повісток за останньою відомою адресою реєстрації, в судове засідання не з`явився. Відзиву по позовну заяву не подав. Представник відповідача Доброславського відділу Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав до суду заяву якою просить проводити розгляд справи у відсутність представника. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Ухвалою про забезпечення позову від 08.10.2018 у справі № 504/951/18 Комінтернівським районним судом Одеської області задоволена заява [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов забезпечений шляхом накладення арешту на одну третю частину житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.05.2019 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 01 травня 2017 року у сумі 200000,00 (двісті тисяч) гривень, стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 2000,00 (дві тисячі) гривень. 17.09.2019 року державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №60075100. 27.09.2019 року звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] яку він отримував у ТОВ «Агро Південь -1». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 січня 2023 року виданим Доброславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса). 22.06.2023 року виконавче провадження №60075100 щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів закінчено у зв`язку зі смертю боржника на підстві п.3 частини 1 статті 39 ЗУ « Про виконавче провадження». Відповідно до інформаційної довідки з ДРРП від 13.10.2024 № 399014923 державним реєстратором КП «Регіональне бюро державної реєстрації» Новоселівської сільської ради зареєстроване обтяження(з відкриттям розділу) у вигляді арешту на одну третю частину житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Підставою для реєстрації обтяження стала ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.10.2018 року у цивільній справі №504/951/18. 16.08.2024 р. Приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки за результатами перевірки, відповідно підпунктам 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було виявлено арешт накладений на 1/3 (одну третю) частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та арешту на все майно, яке належить спадкодавцю. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить у рівних частинах(по 1/3 кожному) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 30.11.2020 року зареєстрованого в реєстрі за №3122. Судом встановлено, що відповідно до статті 1261 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом другої черги, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України). Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 15.03.2013 справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини шостої статті 154 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час набрання законної вили ухвали від 17.09.2010 у справі № 2-1426/10) якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Суд дійшов висновку про те, що в теперішній час відпали підстави для подальшого арешту частини житлового будинку відпали, арешт накладено в рамках забезпечення позову який на даний час розглянуто, рішення у справі ухвалено 28.05.2019 року, виконавче провадження №60075100 щодо рішення ухваленого у цивільній справі 504/951/18, на даний час закінчено, та виконавчі дії не здійснюються. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Підставою до скасування є зміна умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову скасовуються судом який їх застосовував, якщо відпали підстави з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. Існування заборон на нерухоме майно протягом такого тривалого часу, є таким, що порушують охоронювані законом майнові права позивача, зокрема на оформлення спадщини, а тому встановлені обтяження підлягають припиненню. При цьому, позов в частині вимог до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса ) задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Предметом спору в цій справі є зняття арешту з 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка є спадковим майном. Позивач звернувся із позовними вимогами до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса ), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Outcome: partial