Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У квітні 2025 року представник позивача Якименко А.Ю. звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначає, що між позивачем та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг за адресою: [ADDRESS] , абоненту відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Інші відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, а ,отже, є користувачами послуг з водопостачання та водовідведення, однак оплату за надані позивачем послуги тривалий час не здійснювали, у зв`язку з чим станом на 31.10.2024 утворилась заборгованість у розмірі 39001,31 грн (за період з квітня 2017 по жовтень 2024). Загальна заборгованість складає 40712,89 грн: суму основного боргу - 39001,31 грн (за період з квітня 2017 по жовтень 2024); інфляційного збільшення суми боргу- 1522,14 грн (за період з 07.2018 по 01.2022); суми 3% річних -189,44 грн (за період з 07.2018 по 01.2022). 09.12.2024 Відповідачам було направлено досудове повідомлення про наявність заборгованості та обов`язок її сплати, однак вказана вимоги залишена відповідачами без задоволення. Враховуючи викладене, представник позивача змушена звернутися до суду та просить стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті послуг за водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 40712,89 грн та судові витрати по справі. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15.07.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Представник позивача Скиба А.Ю. надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату,час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», про причини своєї неявки суду не повідомили, відзив не подали, будь-яких заяв від них не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачам були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення по справі. Ухвалою суду Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24.09.2025 було вирішено питання про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що КП «Дніпроводоканал» ДМР відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання. На відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] у зв`язку з чим у неї виник обов`язок своєчасно і в повному розмірі вносити плату за надані послуги по водопостачанню і водовідведенню. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.11.2024, відповідачі [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (із змінами і доповненнями), встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Отже, користувачі послугами за адресою: [ADDRESS] , зобов`язані нести витрати, пов`язані з водопостачанням та водовідведенням, оплачувати комунальні послуги щомісячно в строки, встановлені відповідно до п. 4, 7, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно розрахунку в результаті неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення, станом на 31.10.2024, утворилась заборгованість у загальному розмірі 40712 грн 89 коп, яка складається із: суми основного боргу 39001 грн 31 коп, інфляційного збільшення суми боргу 1522 грн 14 коп, 3 % річних 189 грн 44 коп (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язанням з договору найму житлового приміщення. Згідно із ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. На підставі ч. 1 ст. 543 ЦУ України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд також зазначає, що інфляційні втрати розраховані позивачем до 23.02.2022 року включно, що не порушує законодавство, зокрема постанову КабінетуМіністрів України№ 206від 05.03.2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відповідно до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Відповідачі, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надали суду жодних доказів, які б спростовували факт наявності вказаної заборгованості. Враховуючи викладене, з огляду на вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у даному випадку, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачами допущено порушення вимог Закону, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, отже судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved