Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

27.05.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що [INFO] о 06:26 годині вантажний електропоїзд [NUMBER] в складі локомотива ВЛ11М145 та 56-ти вагонів без завантаження, який рухався в напрямку з м.Чоп до м.Львів на залізничній станції м.Старий Самбір Львівської області, здійснив наїзд на пішохода - її маму [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого вона загинула на місці. За фактом кримінального правопорушення СВ Відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, про що 29.06.2023 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023141320000326. 30.12.2023 року старшим слідчим СВ Відділення №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Терлецьким С.Ю. було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023141320000326 від 29.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення - п.2 ч.1 ст.284 КПК України.? На даний час, вона майже 11 місяців підряд постійно відчуває апатію, скаржиться на головний біль, втрату сил та порушення сну, що супроводжуються сльозами. Після смерті матері, вона також страждає розладами психічної діяльності, зумовленими перенесеною ситуацією, зазнає роздратування, що призвело до суттєвих та непоправних змін у її житті. Загибель матері є причиною її постійних страждань, стресів, панічних атак, погіршенні здоров`я та необхідності докладати надзвичайних зусиль для організації життя. Просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в її користь грошові кошти у розмірі 400000 (чотириста тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди та 20000 (двадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 28.05.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 27.06.2024 року. 11.06.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» Соболь О.В., в якому АТ «Укрзалізниця» просить відмовити у задоволенні позову, оскільки нещасний випадок з матір`ю позивачки стався не з вини відповідача, а причиною нещасного випадку є нехтування постраждалою правил встановлених на залізниці. Окрім того, жодних доказів, в підтвердження фактів, що стали наслідком тяжких душевних страждань, пережитого нервового стресу, розладів психічної діяльності, як стверджує позивачка, до позовної заяви не додано. Крім цього, слідство дійшло висновку, що вини локомотивної бригади електропоїзда [NUMBER] не вбачається, оскільки машиніст діяв згідно вимог п.п.16.38, 16.39 Правил технічної експлуатації на залізницях України. 25.06.2024 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона позовні вимоги підтримала повністю, зазначила, що органами досудового розслідування не було здобуто жодних доказів про те, що [PERSON] вчинила самогубство. Її мама [PERSON] спиртними напитками чи наркотичними речовинами не зловживала і на момент смерті, не знаходилась під дією алкогольних напоїв чи наркотичних речовин. Окрім того, на обліку в психіатричному чи наркологічному кабінетах Старосамбірської центральної районної лікарні [PERSON] не перебувала. Додала, що її мама була щаслива в шлюбі з [PERSON] , виховувала неповнолітніх дітей, мала роботу і наміру заподіяти собі смерть чи тілесні ушкодження у неї не було. 27.06.2024 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 10 години 00 хвилин 08.07.2024 року. Ухвалою суду від 08.07.2024 року призначено у справі за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному інституту судових експертих та права. Провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до Старосамбірського районного суду Львівської області. Ухвалою суду від 21.01.2025 року поновлено провадження у справі №455/1258/24 за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 20.02.2025 року, яке неодноразово відкладено. 03.04.2025 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та в частині витрат на професійну правничу допомогу, в якій вона просила збільшити у цивільній справі за її позовом розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 400000,00 гривень до 660000,00 гривень та збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі з 20000,00 гривень до 30000,00 гривень. 03.04.2025 року в підготовчому засідання оголошено перерву до 10 години 00 хвилин 28.04.2025 року. Ухвалою суду від 28.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справ до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 03.06.2025 року, який неодноразово вікладено. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Терлецький Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та у відповіді на відзив, просили їх задовольнити. Адвокат Терлецький Ю.М. додатково зазначив, що докази, на обгрунтування розміру витрат на правничу допомогу будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Соболь О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Окрім того, зазначила що вважає висновок експерта Кошулинської З.В. неналежним доказом, так як він містить математичні помилки у розрахунку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивачка [PERSON] є її внучкою і проживає з нею. [PERSON] хворіє і їй було необхідно зробити операцію. [PERSON] було отримано кредит на лікування дочки. Батько [PERSON] фінансово не допомагав, аліментів не платив. [PERSON] мала тимчасові підзаробітки та працювала в барі. Вона передавала посилки до Італії, тому була в м.Старий Самбір 29.06.2023 року на вокзалі. [PERSON] знаходилася на відстані 10 м від переходу. Судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює експертом в Науково-дослідному інституті судових експертиз. Зазначила, що нею складався висновок по справі №455/1258/24 за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. Експертиза проводилася за методикою, яка є у відкритому доступі. Позивачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Вона була дуже прив`язана до матері [PERSON] . Втрата матері завдала їй значної болі. Водночас, відповідаючи на запитання представника відповідача щодо помилковості математичних розрахунків наведених у складеному висновку, зазначила, що в даному випадку число "нуль" це не математична величина. а інша. яка має своє смислове наповнення при проведенні експертизи. Також повідомила, що в неї великий експертий стаж і висновок, який нею складено є обгрунтований. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та судового експерта, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 20.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області (а.с.13, зворотньої сторони, том 1). 03.11.2016 року [PERSON] одружилася з [PERSON] у зв`язку з чим [PERSON] змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 15.11.2016 року Старосамбірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.18, том 1). З свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 04.07.2023 року Старосамбірським відділом реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відомо, що [INFO] у віці 36 років померла [PERSON] (а.с.12, том 1). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 28.11.2017 року та направлення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «Охмадит» №319/01 від 28.03.2019 року відомо, що у [PERSON] наявний S - сколіоз грудо-поперекового відділу хребта на етапах оперативного лікування, вальгусна деформація лівого колінного суглобу, еквінусна установка лівої стопи (а.с.16-17, том 1). Постановою старшого слідчого СВ Відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області Терлецького С.Ю. від 30.12.2023 року встановлено, що 29.06.2023 року о 06:26 годині вантажний електропоїзд № 2504 в складі локомотива ВЛ11М145 та 56-ти вагонів без завантаження, який рухався в напрямку з м. Чоп до м. Львів під керуванням машиніста [PERSON] , на 87-му км 3-го пікету залізничної колії Сянки-Львів, що на залізничній станції м. Старий Самбір Львівської області, здійснив наїзд на пішохода - [PERSON] , [INFO] , яка перебігала залізничну колію зліва-на-право відносно напрямку руху поїзда по пішохідному переході, оснащеному звуковою сигналізацією, що сповіщає про наближення поїзда. Пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди (а.с.19-21, том 1). Даний факт зареєстровано до ЄРДР за №12023141320000326 від 29.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України та розпочато досудове розслідування. Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть [PERSON] настала під час залізнично-транспортної пригоди. Згідно розшифрування швидкостемірної стрічки, протоколу розгляду події у ВСП «Локомотивне депо Мукачево» та з пояснень локомотивної бригади встановлено, що поїзд [NUMBER] в зазначену добу слідував вагою 1209 т. в складі поїзда 224 осей. Після випробування повної проби гальм поїзд відправився зі станції Чоп о 00:03 год. на 277 км. 5 п., машиністом було виконано пробу гальм на ефективність при швидкості 40 км/год. Швидкість поїзда зменшилась на 10 км/год. за 310 метрів при нормі 350 метрів. Під час слідування поїзда по станції Старий Самбір о 06:26 годині зі швидкістю 49 км/год., при дозволеній 60 км/год. (згідно наказу №389 від 28.06.2023) локомотивна бригада помітила людину, яка знаходилась на залізничній колії, машиністом поїзда було негайно подано звукові сигнали великої гучності з одночасним застосуванням термінового (екстреного) гальмування з розрядкою гальмівної магістралі до 0 кг/см2, з подачею піска під колісні пари локомотива. На звукові сигнали великої гучності людина не реагувала. Через малу відстань уникнути наїзду на людину не вдалось, про що машиніст поїзда у встановленому порядку по поїзному радіозв`язку негайно повідомив чергового по Старий Самбір, а також керівництво локомотивного депо. Гальмівний шлях поїзда склав 360 м при розрахунковому 379 м. Відправився о 08:55 год., час зупинки склав 1 год. 55 хв. Після заїзду електровоза ВЛ11м-145 в локомотивне депо Львів-захід причетними працівниками було проведено його огляд у встановленому порядку та складено відповідний акт, під час огляду встановлено, що авто гальмівне обладнання електровоза - справне, звукові сигнали великої та малої гучності - справні, буферні ліхтарі та прожектор - справні, система подачі піску під колісні пари - в справному стані. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що в діях локомотивної бригади електропоїзда № 2504 не вбачається порушення вимог правил технічної експлуатації на залізницях України, в результаті чого [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці події, а отже в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Зазначеною постановою слідчого кримінальне провадження №12023141320000326 від 29.06.2023 року, було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. З протоколу допиту свідка [PERSON] , відомо, що [PERSON] працює на посаді бригадира колії в ПДБ-5, та 29.06.2023 року, близько 06:20 години, він знаходився на залізничній станції Старий Самбір, де чекав на прибуття електропоїзда, який прибуває в м. Старий Самбір о 06:50 годині, щоб ним поїхати на роботу. [PERSON] він бачив на автовокзалі. Близько 06:26 години, він почув звуковий сигнал, яким обладнаний пішохідний перехід, після чого побачив вантажний поїзд з великою кількістю вагонів, який рухався зі сторони м.Ужгорода. В цей час, під`їжджаючи до станції м.Старий Самбір, машиніст подав затяжний звуковий сигнал. Він помітив, як при наближенні вантажного електропоїзда до залізничного вокзалу, [PERSON] , не зважаючи на увімкнений звуковий сигнал, яким обладнаний пішохідний перехід, продовжувала рух та переходила по пішохідному переході зі сторони залізничного вокзалу, тобто зліва на право відносно руху локомотива поїзда. В цей момент, машиніст електропоїзда подав звуковий сигнал. В момент, коли машиніст подавав звуковий сигнал, то локомотив електропоїзда перебував на відстані близько 50-60 метрів від пішохідного переходу. Однак, незважаючи на затяжні сигнали від локомотива електропоїзда, пішохід [PERSON] прискоривши свій рух продовжувала бігти по пішохідному переході через залізничну колію на протилежну сторону. Побачивши це, він крикнув [PERSON] куди вона іде та почав бігти за нею, однак її зупинити не встиг та побачив, як локомотив поїзда вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , яка раптово вибігла на залізничну колію (а.с.36-37). Висновком судово-медичної експертизи № 29/23 від 12.07.2023 року встановлено, що смерть [PERSON] , [INFO] наступила внаслідок тупої поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, кінцівок, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння і основи черепа, крововиливами в оболонки, тканину і шлуночки мозку, переломами ребер справа, травматичним розривом великої долі печінки, селезінки, переломами кісток тазу і являлась несумісною з життям. Дані тілесні ушкодження за ступенем важкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке перебуває в прямому причиновому зв`язку з настанням смерті. В момент травмування потерпіла знаходилась у вертикальному чи близькому до нього положенні і була повернута до травмуючою сили правою поверхні тіла. Згідно висновку експерта №1484/2023-т від 11.07.2023 року судово-токсикологічної експертизи крові і сечі від трупа [PERSON] , [INFO] встановлено, що при судово-токсикологічній експертизі крові від трупа не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів (а.с.29-32, том 1). Згідно акту огляду електровоза ВЛ11м-145 від 29.06.2023 встановлено, що авто гальмівне обладнання електровоза, звукові сигнали великої та малої гучності, буферні ліхтарі, прожектор, система подачі піску під колісні пари локомотива у справному стані (а.с.52, том 1). Згідно довідки із швидкостемірної стрічки за 29.06.2023 року встановлено, що відправлення зі станції Чоп поїзда № 2504 о 00:03 годині на 277 км 5 п. проба гальм на ефективність при швидкості 40 км/год. і падінні швидкості на 10 км/год. за 310 метрів при потрібному 350 метрів. По станції Старий Самбір зафіксована зупинка поїзда о 06:26 годині екстреним гальмуванням з розрядкою ГМ до нуля при швидкості 49 км/год. та зеленому вогні на локомотивному світлофорі. Гальмівний шлях склав 360 метрів при потрібному 379 метрів (а.с.51, том 1). Згідно відповіді з АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» виробничий структурний підрозділ «служба локомотивного господарства» встановлено, що 28/29.06.2023 поїзд [NUMBER] обслуговувався електровозом ВЛ11м-145 під управлінням локомотивної бригади в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] ВСП «Локомотивне депо Мукачево» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с.24). Висновком експерта №635/25 Науково-дослідного інституту судових експертих та права від 10.01.2025 року встановлено, що трагічна смерть матері [PERSON] , [INFO] , є психотравмуючою для її доньки [PERSON] . Позивачці було завдано моральну шкоду внаслідок психотравмуючої ситуації, а саме смерть матері та переживання за власне майбутнє, адже модель сімейного благополуччя повністю зруйнована. Для [PERSON] події, що сталися, саме смерть матері стали психотравмуючим фактором пролонгованої дії по теперішній час і безперечно мають стресовий вплив. Стресовий вплив здійснюється внаслідок її постійних переживань, що викликані трагічним сприйняттям ситуації, яка виникла внаслідок втрати матері. Основними причинами подібних переживань стали наступні: постійні спогади душевних і фізичних страждань; повторне переживання спогадів про трагедію, відчуття збудження та підвищеної активності; значне погіршення стану здоров`я, страшні сновидіння, неспрможність зосередження, відчуття вини, відчуття нервовості, надмірної настороженості, тремтіння, лякливість та безсоння. Накопичення пролонгованої дії стресових факторів, а саме: невротичного,психологічного та психічного характеру призвели до негативних результатів погіршення психофізіологічного та психоемоційного стану [PERSON] яка певний час живе в моральних і психологічних стражданнях. Як наслідок стресового впливу, якого зазнала. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON] склав 660000,00 грн. Ця сума включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психологічного та психічного стану (а.с.100-119, том 1). Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування моральної шкоди. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкода майнова і шкода моральна. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. При цьому умисел потерпілого як обставина, що виключає відповідальність відповідача належними та допустимими доказами доведена не була. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина перша ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Твердження, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Встановивши, що позивачка [PERSON] є дочкою загиблої, суд дійшов висновку, що заподіяна позивачці моральна шкода внаслідок загибелі [PERSON] , підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки представником останнього у судовому засіданні не доведено, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої. Окрім того, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15.08.2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02.10.2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11.12.2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01.07.2020 року у справі № 554/858/19 При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, яку позивачка зазнала внаслідок смерті свого батька, характер та тривалість їх немайнових втрат, які зруйнувала нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, а також суд враховує те, порушення загиблим п.2.5 «правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 Цивільного кодексу України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 Цивільного кодексу України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 1193 Цивільного кодексу України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Наведені положення ст. 1193 Цивільного кодексу України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. При цьому, питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Суд враховує, що відповідно до вимог п. 2.1, 2.5, 2.6, 2.15, 2.19, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; класти на рейки залізничної колії будь-які предмети; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, встановлені обставини справи, зокрема те, що [PERSON] , не зважаючи на увімкнений звуковий сигнал, яким обладнаний пішохідний перехід, продовжувала рух та переходила по пішохідному переході зі сторони залізничного вокзалу, тобто зліва на право відносно руху локомотива поїзда. Однак, попри затяжні сигнали від локомотива електропоїзда, [PERSON] , прискоривши свій рух продовжувала бігти по пішохідному переході через залізничну колію на протилежну сторону. Відтак, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що у спірному випадку мала місце груба необережність потерпілої, адже ігнорування [PERSON] вищевказаних сигналів про явну небезпеку, перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із спричиненням їй тілесних ушкоджень, що має враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами. Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди судом враховується, що позивачка [PERSON] втратила близьку їй людину - матір, що спричинило їй сильні душевні та фізичні страждання, після смерті [PERSON] , вона страждає розладами психічної діяльності, зумовленими перенесеною ситуацією, а також надалі зазнає пригнічення, роздратування та неможливості змиритись із трагедією життя, що призвело до суттєвих та непоправних змін у її житті, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга та тієї обставини, що за наслідками смерті матері вона позбавлений моральної підтримки з боку померлої у житті в майбутньому. Поряд з цим, втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання [PERSON] будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тяжкість. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29.11.2019 року у справі № 213/4098/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), зроблено висновок про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Як було встановлено в судовому засіданні, висновком експерта №635/25 за результатами проведення судово- психологічної експертизи від 10.01.2025 року визначено матеріальний еквівалент моральної шкоди, яка була спричинена позивачці [PERSON] внаслідок трагічної смерті її матері [PERSON] , в розмірі 660000,00 гривень. Однак, експертом [PERSON] не дано відповідь ким нанесена моральна шкода та хто має її компенсувати. Відповідно до статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд звертає увагу, що у висновку експерта № 635/25 від 10.01.2025 зазначено перелік літератури, яка була використана нею при проведенні судово-психологічної експертизи. Серед вказаного переліку лише одна монографія є рекомендованою до застосування наказом Міністерством юстиції України від 30.07.2010 року №1722/2 «Про затвердження переліків рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз». Експертом також зазначено, що нею було використано Методику психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди (реєстр. код 14.1.75) та монографію Журавльової М.О . Обгрунтованість використання презюмованої моральної шкоди експертами психологами. Однак, при переході за посиланням, вказаним експертом - DOI:10.37566/2707- 6849-2020-3(32)-15, відкривається інша монографія Журавльової М.О. - «Методика проведення психологічної експертизи моральних страждань, завданих групі осіб». У цій монографії автор зазначає, що метою цієї праці - є презентувати алгоритм дій експерта-психолога під час проведення експертизи моральних страждань людей за груповими позовами з урахуванням актуальної експертної практики й законодавства України. Алгоритм містить: інтерв`ю з підекспертною особою протягом 1-2 год із використанням відеозапису; комп`ютерне тестування підекспертної особи; аналіз матеріалів справи з мінімальним їх цитуванням у висновку експерта; наданнязагального висновку без докладного письмового розгортання дослідницької частини висновку разом із цифровим носієм, що міститиме відеозаписи обстежень і кінцеві результати комп`ютерного тестування. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №372/4399/15-ц, суд зазначив, що 29.01.2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О. М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури. Таким чином, виникають сумніви у тому, що експертом при проведенні експертизи була використана саме Методика психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди (реєстр. код 14.1.75), а не вищезгадана монографія, яка дає вільне трактування методики. Відповідно до п.1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5, визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта. Однак, відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про судову експертизу» експерт має застосовувати методики проведення судових експертиз, які є атестовані і внесені до державного реєстру в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, пункт 2 ч.7 Порядку рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 року № 775/5 закріплює, що підлягають аналізу правильність та обґрунтованість вибору схеми дослідження, методів і методик дослідження, послідовність застосування методів, відповідність сучасному стану методичного забезпечення певного виду судової експертизи. У висновку експерта зазначено, що для з`ясування того, впливи яких психотравмувальних факторів обґрунтовують виникнення моральної шкоди у [PERSON] , були досліджені та проаналізовані документи, що мають відношення до справи. Однак, експерт не зазначила, які саме документи були досліджені. Експертом також не зазначено, які методи дослідження були застосовані при проведенні експертизи. Незрозумілими є цифрові показники, які беруться для обрахунку розміру моральної шкоди, незрозуміло яким чином вони вирахувані. Тлумачення статей 89, 110 ЦПК України свідчить про те, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи ( постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 року у справі № 372/2028/16-ц (провадження № 61-3687св19 )). У постанові Верховного суду від 06.06.2024 року у справі № 953/3527/20 зазначено, що висновок експерта не є вирішальним при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, а повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами та обставинами у справі. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не експерт у висновку. Висновок останнього може слугувати для суду орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку експерта суд повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. За вказаних обставин, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки [PERSON] (з червня 2023 року і по даний час), характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, яка втратила турботу та підтримку близької людини, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягнення на користь [PERSON] в сумі 90000,00 гривень. Вимоги позивачки [PERSON] про стягнення на її користь 660000,00 гривень моральної шкоди з урахуванням обставин справи, зокрема того, що в силу закону, відповідач несе цивільно - правову відповідальність без вини є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою. При подачі позову до суду позивачка [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". За ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, витрати зі сплати судового збору у розмірі 900,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Окрім того, зважаючи на те, що за проведення психологічної експертизи позивачка [PERSON] понесла витрати у розмірі 45400,00 гривень, які також слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам з відповідача в користь позивачки, а саме в розмірі 6191,00 гривня.

Outcome: partial