Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , з участю третьої особи Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що він та [PERSON] 17 липня 2010року уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 17. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька - [PERSON] . Спільне життя з відповідачкою у них не склалося, тривалий час вони проживали окремо. На підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03.03.2021 у справі №944/5084/20,шлюб між ними розірвано. Оскільки, відповідачка [PERSON] не бажала проживати разом з донькою, усунулася від виховання доньки, то з 2015 року донька проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , він займається її вихованням та утримує її протягом 10 років. Тобто, його колишня дружина самоусунулася від виховання доньки. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Визначити місцем проживанням малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] з його самостійним вихованням та утриманням, за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області, як орган опіки і піклування подати до суду висновок щодо розв`язування спору. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали просять такі задовольнити. Позивач додатково пояснив, що в разі задоволення позову,таке рішення йому необхідне для відстрочки від військової служби. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, скерувала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає, просить такі задовольнити. Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.07.2010 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №17. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області 30 травня 2011року [PERSON] народилася [INFO] , її батьками значаться, батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03.03.2021року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 17 липня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного Яворівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №17, розірвано. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади (Івано-Франківська територіальна громада) номер витягу: 2024/004630603 від 08.05.2024року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З Витягу з реєстру територіальної громади (Новояворівська територіальна громада) номер витягу: 2025/002807781 від 27.02.2025року слідує що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту №16 встановлення місця проживання від 15.01.2024 року, який засвідчений сусідами [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] без реєстрації проживає [PERSON] , 2011року народження. Відповідно до Акту обстеження, складеного ОСББ «Престиж 12», [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , в даній квартирі зареєстрована її донька [PERSON] , [INFO] , однак така за вказаною адресою не проживає. З висновку виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області як органу опіки та піклування вбачається, що 01.04.2025 року працівником служби у справах дітей Яворівської міської ради спільно із психологом КЗ ЯМР «ЦНСП» проведено обстеження умов проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , в результаті якого було встановлено, що за даною адресою проживає малолітня [PERSON] разом із своїм батьком [PERSON] , для якої створено всі належні умови для її проживання, повноцінного виховання та навчання. Згідно акту встановлення місця проживання №54 від 21.02.2025 року, виданого Яворівською міською радою, факт проживання малолітньої, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , засвідчили сусіди: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки виданої Яворівським ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2 Яворівської міської ради Львівської області від 04.04.2025 року №01-29/176, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у 8-А класі Яворівською ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2 Яворівської міської ради Львівської області з 01 вересня 2017 року по сьогоднішній день. Присутній на засіданні комісії [PERSON] заявив, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки, створив належні умови для проживання, виховання та розвитку своєї доньки, матеріально забезпечує її усім необхідним. Зі слів [PERSON] він не проти участі [PERSON] у вихованні дочки та їхніх побаченнях, однак, колишня дружина самоусунулася від виховання доньки на протязі майже 10 років, не бажала проживати разом з нею, не займалась і не бажає займатися її утриманням і вихованням. [PERSON] з 2015 року проживає разом з ним та перебуває па його самостійному вихованні та утриманні, тому він просить комісію визначити місце проживання його дочки разом з ним, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася, хоча про час і місце засідання була повідомлена належним чином, прохання перенести справу, у зв`язку з неможливістю прибути на комісію до служби у справах дітей Яворівської міської ради від [PERSON] не надходило. За результатом розгляду даного питання комісія вирішила рекомендувати органу опіки та піклування визнати за доцільне проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області, як орган опіки та піклування, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області №125 від 10 квітня 2025року «Про затвердження висновку щодо підтвердження фактичного місця проживання неповнолітньої [PERSON] » затверджено висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини другої статті 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до частини другої статі 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У вищевказаному висновку органу опіки та піклування«Про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої з батьком» зазначено, що служба у справах дітей вважає за доцільне проживання неповнолітньої дитини з їх батьком.Однак, висновок органу опіки та піклування не може слугувати беззаперечним і визначальним для суду при вирішенні питання стосовно залишення дитини проживати з одним із батьків, зважаючи на вік дитини, яка на даний час досягла чотирнадцяти років і вправі сама визначати своє місце проживання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Як стверджував сам позивач у позовній заяві та не заперечувала відповідач у долученій письмовій заяві, між ними немає спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, яка до того ж досягла чотирнадцяти років, та відповідно до частини другої статті 29 ЦК України, частини третьої статті 160 СК України може вільно обирати собі місце проживання.Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно відмовив у задоволенні позову батька дитини про визначення місця проживання дітей разом із ним, так як ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняв.Верховний Суд звертає увагу, що фактично цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дітей, які і так фактично з ним проживали і продовжують проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни їх місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дітьми. Враховуючи поясмнення учасників справи та дослідженні судом докази беручи до уваги вищенаведений правовий висновок Верховного Суду, суд приходить до висновку що позивачем не доведено, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом із позивачем, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21, від 13 березня 2024 року у справі № 607/7767/22 та від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23. Як вбачається з матеріали справи такі не містять жодних заперечень відповідачки стосовно визначення місця проживання дитини з позивачем. Судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, тобто за наявності між ними такого спору, а тому обґрунтування позивачем позову лише тим що відповідачка самоусунулася від виховання своєї доньки та вони проживають окремо один від одного, не є підставою для задоволення таких вимог. [PERSON] , [INFO] , вже виповнилось 14 років. Згідно з положеннями ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з урахуванням її віку, вправі самостійно визначити своє місце проживання разом із батьком чи з матір`ю. Крім цього, матеріалах справи міститься заява відповідно до якої відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнає повністю, просить такі задовольнити, та не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлені обставини вказують на те, що між сторонами не існує і спору щодо визначення місця проживання дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області про визначення місця проживання дитини слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed