Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

адвокат Луєнко Ю.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку(доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть вже більше 6 років, відповідач ухиляється від свого обов`язку на утримання дитини та добровільно не надає, тому позивачка вимушена самостійно нести всі витрати по утриманню сина. Витрати є суттєвими, оскільки неповнолітній [PERSON] навчається за денною формою навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Ніжинський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» за платною освітньою послугою, вартість навчання 18\~000 грн. Крім того, син витрачає 14,99 грн на проїзд електропоїздом з с. Ніжинське в м. Ніжин і з зворотному напрямку та 28,00 грн на проїзд по м. Ніжин пасажирським автомобільним транспортом із залізничного вокзалу до навчального закладу і в зворотному напрямку. Також щодня в середньому, витрачає 140 грн на харчування в столовій навчального закладу. Крім цих витрат позивач несе також і всі інші витрати на утримання сина, пов`язані з його звичайними побутовими потребами, зокрема на харчування, одяг, мобільний зв`язок, розвиток тощо. Позивач на даний час тимчасово не працює, допомоги по безробіттю не отримує, нерухомого майна, з якого б одержувала дохід вона також не має. Має у власності лише подарований їй батьками житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, на якій цей будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає з сином [PERSON] , 2009 р.н., та бабусею [PERSON] , 1938 р.н. Зазначила, що відповідач є фізично здоровим працездатним чоловіком, працює на посаді начальника відділення відомчої воєнізованої охорони Акціонерного товариства «Українська залізниця» та отримує пристойну заробітну плату, не має інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, а тому немає будь-яких перешкод у виконанні свого обов`язку по утриманню сина. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано у АТ «Українська залізниця» довідку про доходи за останні шість місяців відповідача. Представник відповідача адвокат Приходько С.О. подав відзив на позовну заяву в якому просив задовольнити позов частково, а саме стягувати з відповідача аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно. Мотивував тим, що у лютому позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу, а 17 квітня 2025 року відповідач не зміг потрапити до будинку по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що позивачка змінила замки в будинку та не повідомила, що відповідач знятий з реєстрації, а тому посилання про те, що сторони не проживали 6 останніх років разом не відповідає дійсності. Відповідач працює офіційно на посаді начальника воєнізованої охорони в АТ «Укрзалізниця» та не ухиляється від виконання свого обов`язку утримувати дитину, але вважає, що суд повинен врахувати те що відповідач проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка є пенсіонеркою та перебуває на утриманні у відповідача. Вважає, що частка у розмірі 1/3 від заробітку є завищеною, так як згідно Сімейного кодексу України така частка призначається при стягненні аліментів на 2-х дітей. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги щодо стягнення аліментів. Представник позивача адвокат Луєнко Ю.М. пояснив, що саме в такому розмірі - 1/3, як заявлено у позові, буде достатньо для повноцінного забезпечення дитини. Зауважив, що значні кошти витрачаються на навчання, харчування, проїзд, одяг для неповнолітнього сина позивачки. До того ж на даний час вона повністю сама його забезпечує. Додав, що просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у сумі 15 тисяч. У судовому засіданні відповідач заперечив відносно стягнення аліментів у такій частці , як просить позивач, так як після розлучення з позивачкою, він був змушений переїхати жити до своєї пристарілої матері, в подальшому йому ще потрібно буде вирішувати житлові питання, до того на роботу він сам купує спецодяг, який сягає 15 тис. грн. Заробітна плата у нього не стабільна. Наразі він не допомагає сину фінансово, але погоджується на стягнення аліментів у частині від доходу. Представник відповідача адвокат Приходько С.О. підтримав аргументи, викладені у відзиві, і додав, що ними визнається позов частково, а саме у стягненні частини від доходу. Відносно витрат на правову допомогу у зазначеній сумі заперечень не висловив. Заслухавши сторони, дослідивши докази та оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, та який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с. 16-18). Неповнолітній [PERSON] , 2009 р.н., та його законний представник [PERSON] уклали договір №59 від 03.08.2024 про надання освітніх послуг та №10 від 03.08.2024 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців із закладом фахової передвищої освіти Ніжинський ФК НУБІП України (а.с. 8-9). Сплачено 18000,00 грн платник [PERSON] , що підтверджується квитанцією №70 від 29.07.2024 (а.с. 11, зворотний бік). Довідкою підтверджується, що [PERSON] навчається за денною формою навчання за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» ОПС «Фаховий молодший бакалавр», строк навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028 (а.с. 12). Згідно з медичною довідкою учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 28.08.2024 [PERSON] має амбліопію, знижений функціональний резерв серця (а.с. 13). Копією трудової книжки серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] із 07.04.2025 припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 14). [PERSON] з Ніжинським ФК НУБІП України підписала додаткову угоду від 16.06.2025 до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 10 від 03.08.2024. Сплачено 20000,00 грн, платник [PERSON] , що узгоджується квитанцією № 25 від 10.06.2025 (а.с. 44-48). Відповідно довідки про доходи від 05.06.2025, наданої АТ 2Українька залізниця» на запит суду загальна сума доходу [PERSON] з грудня 2024 по травень 2025 року становить 151425,94 грн (а.с. 65). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно із Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У даному випадку, позивачка, з якою проживає дитина, обрала спосіб стягнення аліментів у частці від доходів батька дитини. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням положень ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 3196 грн. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину, адже аліменти на дитину є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише їх отримують та використовують їх від імені дітей. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, враховуючи часткове визнання відвідачем позову, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття, підлягає задоволенню, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Таким чином, відповідач, як до присудження аліментів, так і після їх присудження, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а у випадку невиконання вказаного обов`язку, питання щодо відшкодування витрат на лікування дитини, розвиток його здібностей, тощо, вирішуються у судовому порядку. Згідно з вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Стан здоров`я і матеріальне становище відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, оскільки доказів протилежного суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19\~(провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України. З огляду на відсутність заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, беручи до уваги критерій реальності наданих адвокатських послуг, їх обсяг з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторін, суд вважає, що клопотання представника позивача адвоката Луєнка Ю.В. та клопотання представника відповідача адвоката Приходька С.О. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial