Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області №392/2012-р від 02.07.2012 року в частині надання [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 1,1309 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великопобіянської сільської ради за межами населеного пункту, а також визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 859182 від 05.11.2012 року, виданий на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації № 566/2012-р від 14.09.2012 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 05.11.2012 року за № 682187441002065 та витребувати в [PERSON] на її користь земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 площею 1,1309 га. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позовних позивачка\~посилається на\~те,вона є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115, яка належить їй на праві власності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №379070, виданого 21.12.2012 року на підставі розпорядження Дунаєвецької РДА від 23.01.2009 року № 53/2009. Відповідно до розпорядження від 23.01.2009 Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської cільської ради відповідно до документації із землеустрою щодо виділення земельних ділянок (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) на території Великопобіянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області надано громадянам згідно списку в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Громадян зобов`язано провести державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки. Відповідно до списку громадян, яким надаються в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який є додатком до розпорядження від 23.01.2009, позивачці [PERSON] , було виділено земельну ділянку (пай) під № [NUMBER] площею 1,1309 га, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0303024 (запис у списку № 155). На підставі розпорядження від 23.01.2009 позивачці було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, який 21.12.2012 року був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68218809700.2329. У 2013 році земельну ділянку з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 площею 1,1309 га позивачка передала в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» на підставі договору оренди землі. 27 лютого 2024 року позивачка звернулась до державного реєстратора з метою здійснити державну реєстрацію належної їй на праві власності земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, рішенням державного реєстратора від 01 березня 2024 року №71860869 їй було відмовлено в проведенні реєстраційних дій - реєстрації права власності на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що право власності земельну ділянку з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 зареєстровано за [PERSON] , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії та номер ЯМ 859098, виданого управлінням Держкомзему у Дунаєвецькому районі 10.10.2012 року. Право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку посвідчується державним актом, виданим на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 02.07.2012року №392/212- р. «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської сільської ради». Відповідно до розпорядження від 02.07.2012 року [PERSON] було виділено земельну ділянку як спадкоємцю права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №0303023 №112 площею 1,1309 га. Тобто, [PERSON] у 2012 році було виділено ту саму земельну ділянку, що і позивачці трьома роками раніше (відповідно до розпорядження від 23.01.2009). Як зазначено у розпорядженні від 02.07.2012, [PERSON] виділено земельну частку як спадкоємцю права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №0303023. [PERSON] право на земельну частку (пай) успадкував після смерті їх матері [PERSON] , яке їй належало на підставі сертифікату №0303023. Відповідно до розпорядження від 23.01.2009 [PERSON] було виділено земельну ділянку під № [NUMBER] площею 0,8693 га (запис у списку № 255), а не під № 112. У результаті винесення Дунаєвецькою РДА розпоряджень від 23.01.2009 року та від 02.07.2012 року одна і та ж земельна ділянка була виділена двом особам - позивачці [PERSON] , та [PERSON] , внаслідок чого на одну і ту ж земельну ділянку було виготовлено та видано два Державних акти на право власності на земельні ділянки, а право власності на одну і ту ж земельну ділянку виникло у двох осіб. Те, що земельна ділянка, яка належить на праві власності позивачці, і та, яка належить на праві власності [PERSON] , є однією земельною ділянкою, підтверджується, зокрема, планами меж земельних ділянок, які містяться в державних актах на право власності на земельні ділянки. Також згідно Витягу з ДЗК про спірну земельну ділянку, виданого відділом Держгеокадастру в Хмельницькій області 03.02.2025 року, земельна ділянка [PERSON] має таку саму площу, місце розташування, як і позивачки земельна ділянка. Так, лінійні поміри, контури та опис меж земельної ділянки по державному акту, який посвідчує право власності на позивачки [PERSON] , земельну ділянку, повністю співпадають з лінійними помірами, контурами та описами меж земельної ділянки по державному акту, який посвідчує право власності на земельну ділянку [PERSON] . Таким чином, приймаючи рішення про виділення громадянам земельних часток (паїв) в натурі, райдержадміністрація повинна була при розгляді заяви [PERSON] про виділення йому земельної ділянки уточнити чи дійсно йому підлягає виділенню в натурі (на місцевості) саме земельна ділянка під № [NUMBER] , звіривши дану інформацію зі списками розпаювання земель. Однак, приймаючи розпорядження від 02.07.2012 Дунаєвецька районна державна адміністрація в частині надання в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] , як спадкоємцю права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №0303023, діяла не у спосіб та не в порядку, визначеному Конституцією та законами України, а відтак, наслідком такого рішення Дунаєвецької РДА є порушення позивачки права власності на землю. Ухвалою судді від 12 червня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 03 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Представник позивачки та третьої особи в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. \~ \~ \~ Відповідач\~Кам`янець-Подільська\~районна державна\~адміністрація Хмельницької\~областіповноважного\~представника в\~судове засідання\~не направила, відзиву на позов не подала, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, при винесенні рішення покладається на думку суду. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши представника позивачки та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що позивачка [PERSON] \~є власницею земельної ділянки, площею 1.1309 га з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115, яка розташована с.Велика Побійна та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №379070, виданим 21.12.2012 року на підставі розпорядження Дунаєвецької РДА від 23.01.2009 року №53/2009. Так, відповідно до розпорядження Дунаєвецької РДА від 23.01.2009 року №53/2009 «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської cільської ради» надано громадянам згідно списку в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно списку громадян, яким надаються в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який є додатком до вказаного розпорядження від 23.01.2009 року, позивачці [PERSON] , було виділено земельну ділянку (пай) під № [NUMBER] площею 1,1309 га, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0303024, запис у списку №155. \~ \~ \~ \~На підставі вказаного розпорядження в подальшому на ім`я позивачки виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №279070 від 21.12.2012 року (кадастровий №6821880900:03:001:0115), який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю\~та право постійного користування землею. У 2013 році земельну ділянку з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 площею 1,1309 га [PERSON] передала в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» на підставі договору оренди землі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 площею 1,1309 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] не реєструвала. 27 лютого 2024 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора з метою здійснити державну реєстрацію належної їй на праві власності земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Дурдас Ю.М. від 01 березня 2024 року №71860869 [PERSON] було відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що право власності земельну ділянку з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 зареєстровано за [PERSON] , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 859098, виданого управлінням Держкомзему у Дунаєвецькому районі 10.10.2012 року. Так, розпорядженням від 02.07.2012 №392/2012-р «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської cільської ради» [PERSON] надано земельну ділянку у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великопобіянської сільської ради за межами населеного пункту як спадкоємцю права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №030323 земельну частку (пай) № [NUMBER] площею 1,1309 га., тобто земельну ділянку під тим самим номером (112), яку раніше надано у власність розпорядженням від 23.01.2009 року позивачці [PERSON] . \~ \~ \~ \~На підставі вказаного розпорядження в подальшому [PERSON] виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії серії ЯМ № 859098 від 10.10.2012 року, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю\~та право постійного користування землею. Згідно вказаного державного акту земельній ділянці також присвоєно кадастровий номер 6821880900:03:001:0115. \~ \~ \~ \~За інформацією з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно від 27.03.2025 вбачається, що на даний час власником земельної ділянки кадастровий номер 6821880900:03:001:0115 є [PERSON] , в той же час вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Енселко Агро» як [PERSON] так і позивачкою [PERSON] .. Таким чином, судом встановлено, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 (пай 112) набуто позивачкою [PERSON] ще 23.01.2009 року на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області, тобто таке право виникла на три роки раніше ніж у відповідача [PERSON] 02.07.20212 року. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.1, ч.2, ч.5 ст.25 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої\~наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N 43\~у редакції, чинній на час видання державного акта). Суд зазначає, що при розгляді цієї справи має бути враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. \~ \~ \~ \~Так, у п. 70 зазначеного рішення ЄСПЛ наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Тобто, приймаючи розпорядження від 02.07.2012 №392/2012-р «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської cільської ради», яким [PERSON] надано у власність земельну ділянку (пай 112), яка не була вільною та вже була виділена у власність іншій особі ( [PERSON] ), Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області діяла всупереч власних повноважень, отже таке розпорядження є недійсним та не може породжувати юридичні наслідки. Таким чином, слід вважати недійсним і виданий [PERSON] на підставі такого розпорядження Державний акт на право власності на земельну ділянку серії серії ЯМ № 859098 від 10.10.2012 року. Крім того, при оформленні вищевказаних Державних актів відбулось подвоєння кадастрового номера земельної ділянки за двома особами (позивачем і відповідачем), що є неприпустимим. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди. На час розгляду справи право власності на земельну ділянку № 6821880900:03:001:0115 зареєстровано за відповідачем [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі№ 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Крім того,\~у п.91\~Постанови КЦС ВС від 15 вересня 2020 року у справі N 469/1044/17 констатовано, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення. Також, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку визнання недійсним державного акта не є необхідним (див. постанову від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 99)). Статтею\~41\~Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 2\~ст. 90 ЗК України\~порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Так, згідно з статтею 387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння, тобто, позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 752/13695/18). Можливість витребування майна з володіння іншої особи закон ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, постанова від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19). Отже, позивачка набула право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, згідно розпорядження Дунаєвецької РДА, їй було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, але у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який почав діяти з 01 січня 2013 року позивачка своє право власності на спірну земельну ділянку не зареєструвала. Натомість, 31 травня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку зареєстрував [PERSON] . Підставою такої реєстрації був державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ 859098, виданий 10.10.2012, який видавався згідно розпорядження Дунаєвецької РДА від 02.07.2012 року, що є недійсним. Тобто, на час розгляду справи спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 перебуває у незаконному володінні відповідача, який проти даного факту не заперечує, оскільки визнав позов. Разом з тим, щодо способу захисту, обраного позивачкою при зверненні до суду, слід зазначити наступне. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому\~позивач у\~межах розгляду\~справи про\~витребування майна\~із чужого\~володіння вправі\~посилатися,\~зокрема,\~на незаконність\~рішення органу\~державної влади\~чи місцевого\~самоврядування,\~без заявлення\~вимоги про\~визнання його\~недійсним;\~таке рішення\~за умови\~його невідповідності\~закону не\~зумовлює правових\~наслідків,\~на які\~воно спрямоване. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2025 року у справі №446/478/19 вказано, що у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обгрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині рішення. За змістом пункту 9 частини 1\~статті 27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових прав та\~їх обтяжень» судове рішення про витребування земельних ділянок є достатньою підставою для реєстрації припинення права власності відповідача на земельну ділянку та державної реєстрації права власності позивача. З урахуванням наведених вимог закону і встановлених фактичних обставин справи, суд вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером 6821880900:03:001:0115 перебуває у незаконному володінні відповідача [PERSON] , що останнім не оспорюється, позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. При цьому,\~суд не\~вбачає \~підстав для\~задоволення позовної\~вимоги про\~визнання недійсним\~розпорядження відповідача\~та скасування\~державного акта\~на право\~власності на\~земельну ділянку,\~оскільки \~такий спосіб\~захисту \~є \~неефективним,\~ такі вимоги не призводять до відновлення порушених прав та суперечать усталеній практиці Верхового Суду. Неналежність та неефективність заявленого позивачем способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 04.07.2023 у справі № 373/626/17 (пункт 67), від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18 (пункт 8.17), від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22 (пункт 116)]. Згідно з частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою було заявлено три позовні вимоги, з яких дві немайнового характеру та одна майнового характеру, за які було сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн., однак позов позивачки задоволено частково тільки майнову вимогу, а тому підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. з відповідачів на користь позивачки. Відповідно до вимог частини першої статті 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем [PERSON] \~позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачці\~\~\~із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 302,80 грн. Така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial