Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, якою просить суд встановити факт смерті громадянки України, [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Маріуполь, Донецької області, яка померла [INFO] у м. Маріуполь, Донецької області, Україна. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] у м. Маріуполь, Донецької області померла її матір [PERSON] . Після її смерті видано свідоцтво, яке не має юридичної сили. Встановлення даного факту їй необхідно для реєстрації смерті матері. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.09.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи до судового розгляду за правилами окремого провадження в судовому засіданні. Представник заявника в судове засідання подала заяву про розгляд заяви про встановлення факту смерті без її участі, заяву підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити заяву, з наступних підстав. Глава 6 Цивільного процесуального кодексу України, а також постанова Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 (із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15) «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України встановлюється в судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.4/. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Маріуполь, Донецької області, Україна. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно частини другої та третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною третьою статті 49 ЦК України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За частиною другою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Частина третя статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначає, що державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому, слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті, що полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою. Частиною першою статті 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Суд, аналізуючи заяву та її підстави, матеріали справи, вважає встановленим факт смерті громадянки України, [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Маріуполь, Донецької області, яка померла [INFO] у м. Маріуполь, Донецької області, Україна. Як зазначав заявник, встановлення даного факту їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть. За даних обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника. Таким чином, є всі підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті [PERSON] . У відповідності до статей 317, 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі.

Outcome: approved