Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівців з даним позовом. Так, позивач просить суд: 1. Визнати укладеним між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в інтересах якої діяв на підставі довіреності [PERSON] [INFO] , договір купівлі-продажу транспортного засобу марки MITSUBISHI SPACESTAR 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] . 2. Визнати за [PERSON] [INFO] право власності на автомобіль MITSUBISHI SPACESTAR 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , відповідно до укладеного договору купівлі-продажу між ним та [PERSON] [INFO] , в інтересах якої діяв на підставі довіреності [PERSON] [INFO] . Ухвалою від 14 травня 2025 року судом було відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання по справі. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. Третій особі строк для надання пояснення третьої особи щодо позову. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Від третьої особи [PERSON] пояснення не надійшли. Ухвалою від 04 червня 2025 року до участі у справі залучено як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»; приватного виконавця Коломійця Віталія Кириловича. Третім особам наданий строк для подання пояснення третьої особи щодо позову. Від третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» надійшли пояснення щодо позову в яких представник Банку зазначає, що підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] відсутні, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань та заяв суду не надав. Представник позивача адвоката Морозова О.В. в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань та заяв суду не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань та заяв суду не надав. Представник третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» до суду не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа приватний виконавець Коломієць В.К. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань та заяв суду не надав. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями статей 130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе, на підставі статті 280 ЦПК України, розглянути вказану справу у відсутності відповідачки та ухвалити у справі заочне рішення. Стислий виклад позицій учасників процесу Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані такими доводами. На початку вересня 2023 року позивач вирішив придбати автомобіль та шляхом моніторингу Інтернет-сайтів з продажу автомобілів дізнався про продаж автомобіля MITSUBISHI SPACESTAR 2003 року випуску. Його зацікавив даний автомобіль, тому позивач зв`язався із контактною особою, яка його продавала. Продажем автомобіля займався [PERSON] . Так, [PERSON] при зустрічі повідомив, що у зв`язку із наявністю у нього певних труднощів, пов`язаних із воєнним станом в державі, він не має можливості вільно пересуватись по місту для того, щоб належним чином оформити документи на автомобіль на позивача. У зв`язку із цим сторони уклали Попередній договір купівлі-продажу для того, щоб зафіксувати волевиявлення позивача щодо придбання автомобіля. Разом з тим, [PERSON] зобов`язався, після виконання позивачем умов Попереднього договору, укласти Основний договір купівлі-продажу автомобіля, а також видати на ім`я позивача нотаріально засвідчену довіреність. 01 вересня 2023 року у звичайній письмовій формі був підписаний Попередній договір № 2023/1 відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо передачі [PERSON] автомобіля MITSUBISHI SPACESTAR 2003 року випуску та сплати за нього коштів в розмірі 2700,00 дол. США. В частині передачі коштів та автомобіля Сторони договору виконали взяті на себе зобов`язання. Так, 13 вересня 2023 року [PERSON] передав [PERSON] кошти в розмірі 2700,00 дол. США, про що [PERSON] була видана розписка, а [PERSON] передав позивачу автомобіль. Однак, зважаючи на те, що для видачі довіреності необхідно було звернутись до нотаріуса, [PERSON] , з посиланням на те, що у нього наявні труднощі із ТЦК та СП, попросив позивача почекати із оформленням документів. Проте, [PERSON] так і не вирішив питання щодо переоформлення автомобіля на [PERSON] , а згодом перестав виходи на контакт. У зв`язку із наведеним [PERSON] вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Вважає, що під час укладення Попереднього договору сторони узгодили всі істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля, а саме: щодо предмета договору, його ціни та порядку передачі транспортного засобу. Продавець в особі [PERSON] передав предмет договору покупцеві, а покупець прийняв дане майно та сплатив за нього обумовлену грошову суму, що підтверджується розпискою. Разом з тим, зазначає позивач, право власності на придбаний автомобіль виникає з моменту його державної реєстрації та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чого ні відповідачем, ні третьою особою [PERSON] здійснено не було, а тому, вважає, що суд може захистити його порушені права шляхом визнання укладеним між ним та відповідачем, в інтересах якого діяв [PERSON] , договору купівлі-продажу спірного автомобіля, визнавши право власності на вказаний автомобіль. В наданих суду поясненнях третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що підтвердженням права власності на автомобіль в Україні є договір купівлі-продажу транспортного засобу, який був належним чином оформлений та зареєстрований. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) також підтверджує право власності. Як слідує з матеріалів справи, вказує представник третьої особи, між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу на належному бланку, який видається сервісними центрами МВС або ж іншим законним способом передано право власності на автомобіль новому власнику, тобто позивачу [PERSON] . Матеріалами справи позивач не підтверджує того факту, що він дійсно є власником спірного автомобіля. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане на ім`я [PERSON] . Крім наведеного, представник третьої особи просить взяти до уваги те, що на час укладення між сторонами попереднього договору та надання розписки і тримання коштів, автомобіль перебував під арештом та у розшуку, що виключає та робить протизаконним будь-які дії щодо відчуження автомобіля. В судовому засіданні представниця позивача адвокатка Морозова О.В. підтримала позовні вимоги. Вказала, що між сторонами відбувся договір купівлі-продажу, оскільки сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу транспортного засобу. [PERSON] передав транспортний засіб [PERSON] , а позивач сплатив за нього обумовлену суму коштів, що підтверджується розпискою. Додатково пояснила, що сторони договору купівлі-продажу не переоформили транспортний засіб на позивача, оскільки переоформлення документів вимагало сплати додаткових коштів, яких позивач на момент купівлі автомобіля не мав, тому сторони вирішили зробити це пізніше. Але пізніше [PERSON] перестав виходити на зв`язок, тому [PERSON] не зміг вирішити питання переоформлення документів у визначеному законом порядку. Щодо пояснень третьої особи стосовно того, що на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, останній перебував під арештом, то це не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12 жовтня 2023 року, постанова винесена у зв`язку із тим, що від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. Позивачу було відомо про те, що така заява Банком вже було подана до виконавчої служби на момент укладення договору купівлі-продажу, а тому було зрозуміло, що Банк не претендує на вказане майно. Тому у нього не було сумнівів щодо в законності укладення попереднього договору купівлі-продажу. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14 лютого 2004 року [NUMBER] , виданого Чернівецьким МРЕВ ВДАІ УМВС в Чернівецькій області, транспортний засіб MITSUBISHI SPACESTAR 2003 року випуску сірого кольору, шасі (кузов) № [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до довіреності від 06 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Русланою Борисівною, зареєстровано в реєстрі за № 6728, [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уповноважила [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (кожен діє самостійно) керувати, а також укласти договір оренди, позички, обміняти, продати за ціну та на умовах за своїм розсудом, належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого Чернівецьким МРЕВ ВДАІ УМВС в Чернівецькій області 14 лютого 2004 року, автомобіль марки MITSUBISHI SPACESTAR 2003 року випуску шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Довіреність видана строком на двадцять років. 01 вересня 2023 року між [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 06 липня 2006 року в інтересах [PERSON] (далі Продавець), та [PERSON] (далі Покупець) був укладений Попередній договір № 2023/1 купівлі-продажу транспортного засобу (далі Попередній договір). Відповідно до п. 1 Попереднього договору Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець купити і оплатити належний [PERSON] на праві власності транспортний засіб, що був у використанні, а саме: автомобіль марки MITSUBISHI SPACTSTAR 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п. 3. Попереднього договору Сторони оцінили транспортний засіб у суму в розмірі 103950,00 грн, що еквівалентно 2700,00 дол. США. Відповідно до п. 4. Попереднього договору укладення даного Попереднього договору зумовлено на підтвердження дійсних намірів сторін в укладені Основного договору. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу вказаного в п. 1 Договору (предмета цього договору) укладається сторонами в територіальному сервісному центрі за вибором Покупця за ціною вказаною в п. 3 Договору протягом строку в один місяць з моменту оплати Покупецм Продавцю загальної суми (ціни) цього Договору. Згідно з п. 7 Попереднього договору Продавець зобов`язаний прибути у визначений ним територіальний сервісний центр МВС для укладення Основного договору протягом строку в один місяць з моменту оплати загальної суми (ціни) цього Договору Продавцю та отримання транспортного засобу від Покупця. Відповідно до п. 9 Попереднього договору право власності на автомобіль переходить до Покупця з моменту повної оплати вартості транспортного засобу зазначеної в пункті 3. Договору та фактичної передачі транспортного засобу, що додатково засвідчується укладенням Основного договору. Вказаний Попередній договір укладений в звичайній письмовій формі та підписаний [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до розписки від 13 вересня 2023 року [PERSON] підтвердив, що отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 2700,00 дол. США за проданий автомобіль 2003 року MITSUBISHI SPACESTAR, номер кузова [NUMBER] , номер авто [NUMBER] . Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 листопада 2017 року у справі № 727/7404/14-ц з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 100950 (сто тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів 02 цента США, що еквівалентно 2675083 (два мільйони шістсот сімдесят п`ять тисяч вісімдесят три) гривні 36 копійок та заборгованість по пені за період з 09.07.2011 по 09.07.2014 в сумі 430590 (чотириста тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто) гривень 15 копійок та судові витрати з кожного по 1827 гривень. 26 січня 2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівців виданий виконавчий лист на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 листопада 2017 року у справі № 727/7404/14-ц. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця В.К. від 23 жовтня 2023 року ВП № 731719897 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 727/7404/14-ц., виданого 26 січня 2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівців про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 100950 (сто тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів 02 цента США, що еквівалентно 2675083 (два мільйони шістсот сімдесят п`ять тисяч вісімдесят три) гривні 36 копійок та заборгованість по пені за період з 09.07.2011 по 09.07.2014 в сумі 430590 (чотириста тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто) гривень 15 копійок та судових витрат з кожного по 1827 гривень. Постановою від 23 жовтня 2023 року ВП № 731719897 приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Коломійцем В.К. накладено арешт на майно боржника [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Постановою від 13 листопада 2023 року ВП № 731719897 приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Коломійцем В.К. оголошено в розшук майно належне [PERSON] транспортний засіб MITSUBISHI SPACESTAR, номер кузова [NUMBER] , номер авто [NUMBER] . Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Білоголовко Д.М. від 27 липня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 56865650 по примусовому виконанню виконавчого листа № 727/7404/14-ц, виданого 26 січня 2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівців про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 100950 (сто тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів 02 цента США, що еквівалентно 2675083 (два мільйони шістсот сімдесят п`ять тисяч вісімдесят три) гривні 36 копійок та заборгованість по пені за період з 09.07.2011 по 09.07.2014 в сумі 430590 (чотириста тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто) гривень 15 копійок та судових витрат з кожного по 1827 гривень. Постановою від 01 жовтня 2020 року ВП № 56865650 державним виконавцем накладено арешт на транспортний засіб: MITSUBISHI SPACESTAR, номер кузова [NUMBER] , номер авто [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Постановою від 30 грудня 2022 року ВП № 56865650 державним виконавцем оголошено в розшук майно належне [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Постановою від 12 жовтня 2023 року ВП № 56865650 державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до якої виконавчий лист 727/7404/14-ц, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівців про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 100950 (сто тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів 02 цента США, що еквівалентно 2675083 (два мільйони шістсот сімдесят п`ять тисяч вісімдесят три) гривні 36 копійок та заборгованість по пені за період з 09.07.2011 по 09.07.2014 в сумі 430590 (чотириста тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто) гривень 15 копійок та судових витрат з кожного по 1827 гривень, повернуто ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із надходженням на адресу відділу заяви стягувача про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. З урахуванням наведених позицій сторін та встановлених обставин справи судом встановлено, що предметом даного позову є визнання укладеним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності на транспортний засіб. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі статтею 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 1 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що автомобіль марки MITSUBISHI SPACESTAR 2003 року випуску сірого кольору, шасі (кузов) № [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , відповідачкою у справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Чернівецьким МРЕВ ВДАІ УМВС в Чернівецькій області 14 лютого 2004 року (а.с. 11). Судом також встановлено, що відповідно до п. 1 Попереднього договору [PERSON] , діючи на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , відповідачки по справі, зобов`язався передати у власність, а [PERSON] , позивач по справі, купити і оплатити належний [PERSON] на праві власності транспортний засіб, що був у використанні, а саме: автомобіль марки MITSUBISHI SPACTSTAR 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п. 4. Попереднього договору Сторони підтвердили дійсність намірів в укладені Основного договору. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу вказаного п. 1 Договору (предмета цього договору) укладається сторонами в територіальному сервісному центрі за вибором Покупця за ціною вказаною в п. 3 Договору протягом строку в один місяць з моменту оплати Покупецм Продавцю загальної суми (ціни) цього Договору. Згідно з п. 7 Попереднього договору Продавець зобов`язаний прибути у визначений ним територіальний сервісний центр МВС для укладення Основного договору протягом строку в один місяць з моменту оплати загальної суми (ціни) цього Договору Продавцю та отримання транспортного засобу від Покупця. Відповідно до п. 9 Попереднього договору право власності на автомобіль переходить до Покупця з моменту повної оплати вартості транспортного засобу зазначеної в пункті 3. Договору та фактичної передачі транспортного засобу, що додатково засвідчується укладенням Основного договору. Частинами першою, третьою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна,\~якщо інше не встановлено\~договором або\~законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок). Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Частина 11 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На зареєстровані транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та/або електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таким транспортним засобам присвоюються номерні знаки (їх буквено-цифрова комбінація). Згідно з пунктом 7 Порядку визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Пункт 8 Порядку вказує, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Відповідно до пункту 33 Порядку перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі зміни їх власників. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №166/817/22. Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль відповідачкою, як власницею автомобіля, з реєстрації для продажу не знімався, [PERSON] є зареєстрованою власницею цього автомобіля, а позивач, який вважає себе власником вказаного транспортного засобу, жодних заходів для його реєстрації за собою, протягом двох років не вживав. Крім того, матеріали справи також не містять доказів того, що [PERSON] має право користування спірним транспортним засобом, зокрема, нотаріально засвідчене доручення на право користування транспортним засобом, належним чином оформлений договір найму, прокату, оренди тощо. При цьому суд звертає увагу, що він не може підміняти орган, уповноважений здійснювати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб і перебирати на себе повноваження, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. Судом встановлено, що сторони у справі уклали Попередній договір купівлі-продажу у простій письмовій формі. Основного договору купівлі-продажу укладено не було. Сторони не дотримали спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на спірний автомобіль. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує право власності. Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Тому сам по собі договір купівлі-продажу автомобіля, укладений у простій письмовій формі, умови якого сторонами належним чином не виконано, не може бути підставою для набуття позивачем права власності на зазначений автомобіль. Отже, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 185/5260/20-ц. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21). Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний із застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18). Щодо решти доводів учасників справи, то суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», приватний виконавець Коломієць Віталій Кирилович, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеним та визнання права власності на майно є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed