Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №88695 від 12.06.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення на користь стягувача: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДОРІ ФІНАНС» з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором №0688941492 від 29.05.2019 р. в розмірі 31 764,50 грн. Позовна заява мотивована тим, що нотаріусом вчинено вищевказаний виконавчий напис згідно з яким з позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості. Позивач вважає виконавчий напис незаконним з таких підстав: до позивача з приводу заборгованості ніхто не звертався, про наявність виконавчого напису та заборгованості позивачу стало відомо вже з відкритого виконавчого провадження; на момент вчинення виконавчого напису законних підстав для цього не існувало, оскільки позивач вказує про наявність спору, на спростування чого нотаріусу не були надані відповідні документи, тому нотаріус не мав права вчиняти оспорюваний напис, нотаріусом було порушено вимоги статей 87-91 Закону України «Про нотаріат», щодо безспірності заборгованості, оспорюваний виконавчий напис вчинений на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який визнано незаконним та нечинним, а отже і сам оспорюваний виконавчий напис було вчинено незаконно, що підтверджується чисельною судовою практикою. Тому положення вказаного пункту не підлягали застосуванню при вчиненні нотаріального напису приватним нотаріусом. Окрім того кредитний договір не був нотаріально посвідчений. Відзив на позов та пояснення від третьої сторони до суду подані не були. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. Разом з тим надав додаткові пояснення відповідно яких просить відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, в обгрунтування зазначивши, що представник позивача надав документи з визначенням правова допомога, а законодавством визначено як правнича допомога, тобто існує не узгодженість, крім того сума у розмірі 5 тис грн не є співмірною до наданих послуг оскільки подібні спори вирішено численною судовою практикою і є типовими. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. Спірний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за №88695 від 12.06.2021 р., яким стягнути з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором №0688941492 від 29.05.2019 р. в розмірі 31 764,50 грн. У вказаному виконавчому написі приватний нотаріус вказав про те, що його було вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Наведені докази суд визнає належними та допустимими, адже вони отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечувались сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу виконання кредитного договору шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, які врегульовані положеннями статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (далі Закону), статей 15, 16, 207, 261, 526, 610, 1054 ЦК України, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Пунктами 1.1., 1.2. Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 2.2. Порядку визначено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Згідно з пунктами 3.1. 3.5. Порядку визначено, що: нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Статтею 87 Закону встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, надаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Натомість, вказаний пункт, яким було доповнено Перелік, шляхом внесення змін до нього, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14 було визнано незаконним та не чинним, про що мається відповідний запис у преамбулі Переліку. Таким чином, зважаючи на набрання чинності постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14 з моменту її проголошення, та залишення її без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Переліком з 22 лютого 2017 року не передбачено переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на обов`язок нотаріуса у відповідності до частини другої статті 87 Закону при вчиненні виконавчого напису, вирішуючи питання про стягнення заборгованості в безспірному порядку, керуватися виключно переліком документів, що встановлений Кабінетом Міністрів України, слід ствердити, що вчинення виконавчого напису за відсутності такого переліку є незаконним. Отже, враховуючи, що на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису, заяви про видачу якого були подані в порядку забезпечення стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний перелік документів не був встановлений Кабінетом Міністрів України для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин та нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого кредитного договору у відповідності до пункту 1 Переліку, приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. За умови відсутності у нотаріуса права вчиняти вказаний виконавчий напис із зазначених підстав не підлягають аналізу доводи позивача щодо ненадання відповідачем документів, що підтверджують безспірність заборгованості, адже нотаріус позбавлений був підстав проводити відповідну перевірку у відповідності до частини першої статті 88 Закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги пред`явлені до відповідача та визнати спірний виконавчий напис нотаріуса такими, що не підлягає виконанню повністю з тих підстав, що його вчинено нотаріусом, який не мав на це права та вчинено на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим. Розглянувши заяву представника відповідача про відмову в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу регламентований статтею 137 ЦПК України, а представником позивача на підтвердження обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості,\~що підлягає\~сплаті відповідачем\~надано:\~відповідний Договір\~та Акт\~виконання робіт\~по вказаному\~договору,\~з визначення\~загальної суми\~витрат на професійну правничу допомогу 5000 грн., при цьому посилання відповідача на неузгодженість визначення на правову допомогу та правничу допомогу не є підставою для відмови в стягненні витрат судового збору оскільки вказана не узгодженість не змінює суті вимоги та суперечить одне одному. У клопотанні про відмову в стягненні судових витрат представник відповідача посилається на неспівмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, всі процесуальні документи є шаблонними, справа не вимагає додаткового вивчення законодавства чи судової практики, справа має мінімальне значення для позивача. Із вказаних документів вбачається, що представник позивача недотримався вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, адже ним не була доведена співмірність заявлених ним витрат на оплату послуг адвоката та із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг (відповідний спір на сьогоднішній день є типовим щодо якого висловлено правову позицію, яка усталено застосовується судами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), щодо чого представником позивача не надано жодних відомостей; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони (правовідносини між сторонами спору не вирішені, а лише з`ясовано питання щодо можливості застосування одного із способів стягнення заборгованості). Отже, враховуючи наведене, користуючись наданими суду дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу заявлені до відшкодування представником позивача у сумі 5000 грн підлягають задоволенню в частині суми в розмірі 3000 грн. Рішення про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами в даному випадку прийнято у відповідності до частини п`ятої статті 137 ЦПК України. Крім того, про правильність позиції суду із вказаного питання свідчить і практика Херсонського апеляційного суду відображена зокрема в ухвалі від 01 листопада 2023 року № 650/125/22. Підстав для відмови у стягненні відповідних витрат з відповідача повністю, як про це просить представник немає, оскільки представником позивача надані докази того, що адвокатом було виконано вказані роботи і надано відповідні послуги та вони сплачені позивачем адвокату. Судом вирішено питання лише про розмір правових витрат, який підлягає відшкодуванню.

Outcome: approved