Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

13 травня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини. Позов обгрунтовано наступним. Починаючи із 2023 року позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від сумісного проживання мають одну малолітню дитину , доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 січня 2025 року Південним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 14. Дитина весь цей час проживає з матір`ю, відповідачем по справі [PERSON] . Судовим наказом , виданим Дніпровським районним судом міста Кам`янського у справі № 209/3403/25, провадження № 2-н/2673/25 від 01.05.2025 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку , щомісяця, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 30.04.2025 року та досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 01.05.2025 року. У заяві про видачу судового наказу стягувач [PERSON] зазначила, що на утриманні у боржника, як їй відомо, перебуває ще одна неповнолітня дитина, народжена від першого шлюбу. Суд, стягуючи аліменти за судовим наказом від 01.05.2025 року , на цю обставину увагу не звернув. Позивач, починаючи із 2014 року і по 2022 рік проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , та від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 червня 2018 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 739. На утримання свого сина позивач за домовленістю із матір`ю [PERSON] сплачує аліменти у добровільному порядку у розмірі частини від свого заробітку. Оскільки судове рішення про стягнення аліментів на користь відповідача [PERSON] від 01.05.2025 року виносилося без врахування дійсного сімейного стану позивача, наявності у позивача інших дітей ,які перебувають на його утриманні, саме позивач виховує та утримує ще одну дитину сина [PERSON] , [INFO] ,якого він утримує та який потребує постійних фінансових затрат, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно з п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути виданий, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Для забезпечення розумного та справедливого балансу між інтересами обох дітей, позивач вважає за необхідне просити суд зменшити розмір аліментів з до 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. Так, діти, народжені від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Таким чином , на утримання двох дітей буде припадати: 1/6 + 1/6 = 1/3 частина з всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, що відповідає нормам чинного сімейного законодавства України (ч.5 ст.182 СК України, п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України). Позивач наразі мобілізований до лав Збройних Сил України, боронить Батьківщину від російської агресії, а тому обмежений у своїх заробітках розміром забезпечення військовослужбовця, а тому не може, наприклад, знайти роботу із більш високою винагородою або зайнятись комерційною діяльністю. Наказом Міністра оборони України від 28.10.2024 р. позивач нагороджений відзнакою Міністра оборони України «Захиснику України» за активну участь у бойових діях. Крім того , позивач просить суд врахувати той факт, що у нього суттєво погіршився стан його здоров`я внаслідок участі у бойових діях. Так, позивач отримав численні поранення (контузії, вибухові травми) під час виконання бойових завдань, що незадовільно вплинуло на стан його здоров`я. На підтвердження вказаної обставини надається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 05.12.2024 р. щодо отримання ним контузії встановлено діагноз «Посттравматична цефалнія», хронічний посттравматичний головний біль, первинні медичні карти про отримані травми від 18.11.2024 р., від 15.01.2025 р. У подальшому вибухові травми можуть негативно вплинути на стан його здоров`я, привести до часткової непрацездатності та встановлення інвалідності. Оскільки у позивача змінився сімейний та майновий стан , з`явилася нова сім`я та ще одна дитина ,яких він має забезпечувати матеріально, тому очевидно , що зазначене змінило матеріальний стан позивача , потребує від нього додаткових фінансових затрат, що у свою чергу тягне за собою зміну його матеріального стану , а тому у розумінні ст. 192 СК України все це є підставами для зміни розміру аліментів. Розмір аліментів підлягає зменшенню з до 1/6 на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] (що навіть при заробітку у розмірі 50\~000 грн., а саме про такий заробіток зазначає відповідач [PERSON] у своїй заяві про видачу судового наказу , складатиме 8\~300 грн., що більш ніж удвічі перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку), що відповідає принципам розумності, справедливості, що забезпечить найкращі інтереси всіх дітей ,які перебувають на утриманні позивача, зокрема буде справедливим балансом щодо захисту прав іншої неповнолітньої дитини [PERSON] , діти позивача будуть у рівних фінансових умовах. Позивач просить зменшити розмір аліментів , визначений судовим наказом, виданим Дніпровським районним судом міста Кам`янського у справі № 209/3403/25, провадження № 2-н/2673/25 від 01.05.2025 року, які стягуються із з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти з частини до1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; відкликати судовий наказ, виданий Дніпровським районним судом міста Кам`янського від 01 травня 2025 року у справі № 209/3403/25, провадження № 2-н/2673/25; стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу. 29.07.2025 року відповідач [PERSON] надала відзив на позов, відповідно до якого зазначила, що позивачем не надано жодних доказів того, що позивач утримує та виховує ще одну дитину та сплачує на утримання сина [PERSON] аліменти по усній домовленості з матір`ю дитини. Наявність у позивача на утриманні іншої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідач знаходиться у декретній відпустці , не працює та не має інших доходів, позивач покинув її разом з дитиною, чим поставив відповідача у скрутне становище без будь якої допомоги. Позивачем не надано жодного доказу щодо розміру витрат ,які він несе на утримання сина [PERSON] , що має бути враховано судом при прийняті рішення у цій справі Отримання позивачем численних поранень під час виконання бойових завдань ніяким чином не впливає на погіршення майнового стану позивача , оскільки подія сталася ,як зазначає позивач 05.12.2024 року , а судовий наказ виданий 01.05.2025 року. Жодного зв`язку не має , тому твердження позивача є нікчемним щодо вирішення питання про зменшення аліментів. Крім того ,відповідач не погоджується зі стягненням з неї судових витрат- судового збору 1\~211,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 20\~000 грн.. Понесення позивач вказаних витрат красномовно свідчить про фінансову спроможність позивача. Стягнення з відповідача цих витрат приведе до реального погіршення матеріального становища відповідача, що в свою чергу негативно вплине на матеріальне становище дитини, оскільки сама дитина проживає з відповідачем та виховується нею. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 15 серпня 2025 року позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, у обгрунтування якої зазначив ті ж самі доводи , якими обгрунтовував позов, заперечуючи про доводів відповідача, та надав додаткові докази матеріального становища на утримання дитини [PERSON] . 22 вересня 2025 року відповідач [PERSON] надала до суду заперечення на відповідь, зазначивши, що судовий наказ не скасовувався позивачем, тим самим позивач визнав та намагається уникнути від сплати аліментів. Відповідач має намір звертатися до суду про стягнення з позивача додаткових котів на утримання дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ворон А.І. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги на визнала , просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду , дослідивши надані докази в їх сукупності , приходить до наступних висновків. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку із викладеним суд звертає увагу, що чинним законодавством встановлено нижню (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) та верхню межу (10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) розміру аліментів. В межах вказаної суми особа може звернутися до суду зокрема із вимогою про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 5 ст. 183 СК України). У разі звернення особи, з якою проживає дитина із вимогою про стягнення аліментів у більшому розмірі, чинне законодавство передбачає розгляд такої вимоги в порядку позовного, а не наказного провадження, обмежується при цьому вже максимальний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23 січня 2025 року Південним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 14 (а.с.14-16). Дитина проживає з матір`ю , відповідачем по справі [PERSON] . Судовим наказом , виданим Дніпровським районним судом міста Кам`янського у справі № 209/3403/25, провадження № 2-н/2673/25 від 01.05.2025 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку , щомісяця, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 30.04.2025 року та досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 01.05.2025 року (а.с.12-13). Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 червня 2018 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис № 739 (а.с.18-19). Матір`ю [PERSON] вимога про стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , не пред`являлася та судове рішення не постановлялося з цього питання. Зі слів позивача він по усній домовленості з матір`ю сина сплачує на утримання сина аліменти у розмірі частині заробітку. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 в справі №565/2071/19. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника осіб, яким він за законом зобов`язаний надавати утримування і які фактично перебувають на його утриманні. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя та четверта статті 12 ЦПК України) Позивач є військовослужбовцем ЗСУ за мобілізацією та отримує грошове утримання військовослужбовця, розмір якого без урахування податків, зборів складає від 26\~167, 96 грн. до 108\~991,84 грн. у 2024 році, від 51\~329,25 до 71\~651, 83 грн. за період з січня по травень у 2025 році (а.с.20-23, 6371). Відповідно до довідки про обставини травми( поранення , контузії, каліцтва) від 05.12.2024 р. щодо отримання позивачем контузії встановлено діагноз «Посттравматична цефалнія», хронічний посттравматичний головний біль, первинні медичні карти про отримані травми від 18.11.2024 р., від 15.01.2025 р.(а.с.24 ). Позивачем на підтвердження сплати аліментів на утримання сина [PERSON] надані платіжні інструкції про перерахування власних грошових коштів [PERSON] , [PERSON] , призначення платежу переказ власних коштів (а.с. 72-89 ) та на ім`я [PERSON] переказ власних коштів, допомога на дитину (а.с.90-93 ). Позивачем не надано жодних доказів укладення домовленості з матір`ю сина [PERSON] про сплату аліментів на утримання сина, жодних доказів , що позивач перераховував кошти саме як сплату аліментів на утримання сина , жодних доказів , що [PERSON] та [PERSON] яким то чином відносяться до сплати позивачем аліментів на утримання сина . Суд зазначає, що вказівка у платіжних інструкціях про перерахування коштів як допомога на дитину, не може свідчити про те, що позивач сплачував саме аліменти на утримання сина. Крім того , позивачем не надано жодних доказів твердженням позивача у позові про те, що він створив нову сім`ю та має на утриманні інших дітей , окрім сина [PERSON] та доньки [PERSON] . Відносно доводів позивача про отримання травм (поранення, контузії, каліцтва) від 05.12.2024 р. та зміну стану здоров`я позивача, суд зазначає, що травма отримана позивачем 05.12.2024 р., а судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] був винесений судом 01.05.2025 року, що не може свідчити про зміну стану здоров`я позивача. Суд не приймає доводи позивача про те, що у майбутньому стан здоров`я позивача із-за отриманої травми може погіршитися , бо рішення суду не може грунтуватися на припущенням. Суду позивачем не надано та судом не добуто доказів зміни матеріального або сімейного стану позивача , погіршення або поліпшення здоров`я позивача , що б могло бути підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Розмір аліментів, стягнутих відповідно до наказу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 01.05.2025 цілком відповідає вимогам сімейного законодавства та усталеній судовій практиці щодо розміру аліментів на одну дитину, однак його зміна без наявності та встановлення в даній справі зміни як сімейного, так і матеріального стану платника аліментів після видачі вказаного наказу, доказів чому у судовому засіданні не добуто , та з урахуванням тверджень позивача про сплату ним аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі частини доходу , не буде спрямовано на дотримання балансу майнових інтересів сторін та водночас буде суперечитиме інтересам осіб, на користь яких відповідні платежі стягуються. На підставі вищенаведеного , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволення позову , судові витрати покласти на позивача

Outcome: dismissed