Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

03 січня 2024 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №08582-01/2023 від 08.01.2023 та за кредитним договором №12588-01/2023 від 10.01.2023 в розмірі 74 475,00 грн. Ухвалою від 12 січня 2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі. Представник позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна» копію ухвали про відкриття провадження отримав 12.01.2024, яка була направлена до його електронного кабінету. Відповідач [PERSON] цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 22.01.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне у матеріалах справи. Від представника відповідача [PERSON] 26.01.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, пояснюючи тим, що відсутні жодні докази, які підтверджують факт надання коштів в тій чи іншій сумі відповідачу за договором про надання фінансового кредиту №08582-01/2023 від 08.01.2023 р. від ТОВ «ФК Інвеструм». Так відповідач зазначає, що приєднаний до матеріалів справи договір №08582-01/2023 від 08.01.2023 р. не містить підписів сторін. Також як зазначає відповідач, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноважено на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому на думку відповідача наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 08.01.2023 року № 08582-01/2023 надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Також, відповідач зазначає, що позивачем, разом з із позовною заявою направлено до суду лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11.12.2023 року №3767. Як вбачається із вказаного листа, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» інформують ТОВ «ФК «Інвеструм» щодо проведення якихось операцій та направлення коштів за призначенням. Перелік таких операцій повинен міститись у додатку до листа від 11.12.2023 року №3767. Відповідач вказує що вказаний додаток позивачем до матеріалів справи не долучено. В якості доказупозивачем направлено до суду витяг з додатку, який виготовлений ТОВ «Росвен Інвест Україна». Вказаний витяг не містить підпису представника ТОВ «Універсальні платіжні рішення», які готували цей витяг. Не містить й підпису представника ТОВ «ФК «Інвеструм», хоча лист було адресовано саме їм, а не позивачеві. Також, позивачем не надано на підтвердження отримання ним кредитних коштів первинних бухгалтерських документів. Окрім того, поданий позивачем реєстр боржників до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 не містить жодної інформації стосовно відповідача. Отже, позивачем, не направлено до суду жодного доказу отримання відповідачем коштів. Ухвалою суду від 27.01.2025 було витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Інвеструм» щодо перерахування грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] за зазначеними вище кредитними договорами. 25 лютого 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення щодо виконання цієї ухвали суду, в яких він вказує, що у виписці, яку надав АТ КБ «ПриватБанк» відсутня інформація щодо перерахування коштів відповідачеві в сумі 15 000 грн саме від ТОВ «ФК «Інвеструм» або від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», тому отримання вказаних коштів відповідач не визнає. Ухвалою суду від 04.03.2025 було зобов`язано ТОВ «Росвен Інвест Україна» надати суду первинні документи бухгалтерського обліку, розрахунок заборгованості та документи, що підтверджують факт перерахування зі сторони ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відповідачу грошових коштів за вказаними кредитними договорами, оскільки за повідомленням останнього, вказані документи були передані ним позивачу за договором факторингу. У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 08.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №08582-01/2023 , за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 15000 грн на строк 25 днів до 01.02.2023 (п.1.2 договору), під 361,35% річних від суми кредиту в розрахунку 0,99% на добу (п.1.3 договору), реальна річна процентна ставка 2788,13%, орієнтовна загальна вартість кредиту 18712,50 грн та погоджено графік платежів, що, також, підтверджується паспортом споживчого кредиту. У разі, якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений у п.1.2 договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору (п.2.3 договору). Договір, паспорт споживчого кредиту та графік платежівпідписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W8189, який був надісланий відповідачу на його мобільний номер телефону [NUMBER] , зазначений ним особисто у договорі. Вказаний мобільний номер телефону відповідача зазначено і у відзиві на позов. Таким чином, 08.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №08582-01/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Факт перерахування кредитних коштів за кредитним договором №08582-01/2023 від 08.01.2023 [PERSON] підтверджується листом від ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» №3767 від 11.12.2023, який надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків і з яким ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» уклало договір на переказ коштів. Згідно цього листа було успішно перераховано кошти на ім`я [PERSON] , платіжна карта [NUMBER] на суму 15 000,00 грн 08.01.2023, номер договору №08582-01/2023. Окрім того, згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250203/63403-БТ від 10.02.2025, наданого на виконання ухвали суду від 27.01.2025, на ім`я [PERSON] було емітовано карту [NUMBER] на яку, згідно виписки по картковому рахунку, 08.01.2023 було здійснено зарахування коштів в сумі 15 000 грн. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено, що вказані кошти надійшли на рахунок відповідач саме від ТОВ «ФК «Інвеструм» суд не бере до уваги, оскільки відповідач, маючи повний доступ до власної банківської карти, не надав жодного доказу щодо спростування вказаного факту. Також, [PERSON] не довів та не спростував, що інша особа скористалась його персональними даними та ввела замість нього одноразовий ідентифікатор, підписавши кредитний договір. Доказів про звернення до правоохоронних органів з даного приводу не надав. Також суд встановив, що 10.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №12588-01/2023, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10 000 грн на строк 25 днів до 03.02.2023 (п.1.2 договору), під 32,85% річних від суми кредиту в розрахунку 0,09% на добу (п.1.3 договору), реальна річна процентна ставка 40,27%, орієнтовна загальна вартість кредиту 10 225 грн та погоджено графік платежів, що, також, підтверджується паспортом споживчого кредиту. У разі, якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений у п.1.2 договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору (п.2.3 договору). Договір, паспорт споживчого кредиту та графік платежівпідписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W3175,який був надісланий відповідачу на його мобільний номер телефону [NUMBER] , зазначений ним особисто у договорі. Вказаний мобільний номер телефону відповідача зазначено у відзиві на позов. Таким чином, 10.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №12588-01/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Факт перерахування кредитних коштів за кредитним договором №12588-01/2023 від 10.01.2023 [PERSON] підтверджується листом від ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» №3767 від 11.12.2023, який надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків і з яким ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» уклало договір на переказ коштів. Згідно цього листа кошти було успішно перераховано на ім`я [PERSON] , платіжна карта [NUMBER] на суму 10 000,00 грн 10.01.2023, номер договору №12588-01/2023. Окрім того, згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250203/63403-БТ від 10.02.2025, наданого на виконання ухвали суду від 27.01.2025, на ім`я [PERSON] було емітовано карту [NUMBER] на яку, згідно виписки по картковому рахунку, 10.01.2023 було здійснено зарахування коштів в сумі 10 000 грн. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Представник відповідача у відзиві не заперечував щодо укладення відповідачем вказаного кредитного договору та отримання за ним грошових коштів в сумі 10 000 грн. 28.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 28072023, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило (передало) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийняло належні ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема і до відповідача за кредитними договорами №08582-01/2023 від 08.01.2023 та №12588-01/2023 від 10.01.2023. Згідно витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 року (Додаток 1 договору факторингу №28072023 від 28.07.2023), заборгованість [PERSON] за кредитним договором №08582-01/2023 від 08.01.2023 (станом на дату відступлення права вимоги) складає 48 000, 00 грн, з яких: 15000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 33000,00 грн. - сума заборгованості по відсотках, кількість днів прострочення виконання зобов`язання 177. За розрахунком заборгованості по кредитному договору №08582-01/2023 від 08.01.2023 року, затвердженого ТОВ «Росвен Інвест Україна» станом на 01.12.2023 року заборгованість відповідача становить 48 000,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 33000,00 грн. - сума заборгованості по відсотках,період нарахування заборгованості з 08.01.2023 по 01.12.2023. Згідно витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 року (Додаток 1 договору факторингу №28072023 від 28.07.2023), заборгованість [PERSON] за кредитним договором №12588-01/2023 від 10.01.2023 (станом на дату відступлення права вимоги) складає 26 475 грн, з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 16 475 грн. - сума заборгованості по відсотках, кількість днів прострочення зобов`язання 175. За розрахунком заборгованості по кредитному договору №12588-01/2023 від 10.01.2023 року, затвердженого ТОВ «Росвен Інвест Україна» станом на 01.12.2023 року заборгованість відповідача становить 26 475 грн, з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 16 475 грн. - сума заборгованості по відсотках, період нарахування заборгованості з 10.01.2023 по 01.12.2023. В той же час, суд не погоджується з вказаними розрахунками заборгованості позивача за кредитними договорами: №08582-01/2023 від 08.01.2023 та №12588-01/2023 від 10.01.2023 року. Зокрема, суд зауважує, що та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Так, згідно повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» №2402-03/25 від 24.02.2025, наданого на виконання ухвали суду від 27.01.2025, згідно умов договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 товариство передало оригінал документації, який включає оригінал договору про надання фінансового кредиту №08582-01/2023 від 08.01.2023, розрахунок заборгованості, документ, що підтверджує видачу кредиту, документи по ідентифікації та верифікації [PERSON] до ТОВ «Росвен Інвест Україна». Оскільки на ухвалу суду про витребування доказів від 04.03.2025 ТОВ «Росвен Інвест Україна» суду не було надано розрахунків заборгованості за вказаним кредитним договором та за кредитним договором №12588-01/2023 від 10.01.2023 року переданих йому первісним кредитом ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» станом на дату укладення договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, суд не може перевірити правильність вказаних нарахувань. Суд, також, зауважує, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування цими кредитами в межах визначеного сторонами строку кредитування. Враховуючи вищевикладене та те, що судом достеменно встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти за вказаними кредитними договорами та своєчасно не повернув їх, тому з підстав, заявлених у позові, з відповідача підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима за кредитним договором №08582-01/2023 від 08.01.2023 (відсоткова ставка 0,99% ), нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику, розмір яких визначений договором - 3712,50 грн, а за кредитним договором №12588-01/2023 від 10.01.2023 року (відсоткова ставка 0,09%), нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику, розмір яких визначений договором - 225 грн. Відповідачу, згідно умов кредитного договору №08582-01/2023 від 08.01.2023 станом на 01.02.2023 необхідно було сплатити 15 000 грн - основну суму кредиту та 3712,50 грн - проценти за користування кредитом за 25 днів, що разом становить 18 712,50 грн. Вказане підтверджується графіком платежів, який є невід`ємним додатком №1 до договору фінансового кредиту. Отже, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором перед позивачем становить 18 712,50 грн, з яких 15 000 грн - основну суму кредиту та 3712,50 грн. Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №08582-01/2023 від 08.01.2023 в сумі 48000 грн підлягають частковому задоволенню. Відповідачу, згідно умов кредитного договору №12588-01/2023 від 10.01.2023 року станом на 03.02.2023 необхідно було сплатити 10 000 грн - основну суму кредиту та 225 грн - проценти за користування кредитом за 25 днів, що разом становить 10225 грн. Вказане підтверджується графіком платежів, який є невід`ємним додатком №1 до договору фінансового кредиту. Отже, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором перед позивачем становить 10225 грн, з яких 10 000 грн - основну суму кредиту та 225 грн - проценти за користування кредитом. Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №12588-01/2023 від 10.01.2023 в сумі 26 475 грн підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши дані договори на умовах, викладених у них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за Допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладені між сторонами договори про надання кредиту, є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладені з додержанням процедури визначеної законом України «Про електронну комерцію», та підписані відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному ст. 12 Закону та умов кредитного договору. На підтвердження факту укладення даних договорів відповідачем свідчить зазначення в договорах його особистих даних, таких як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, його мобільного телефону, а також існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 Закону є оригіналом такого договору. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання:, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Судом також встановлено, що відповідачем було підписано кредитний договір №08582-01/2023 від 08.01.2023електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W8189, який був надісланий відповідачу на його мобільний номер телефону [NUMBER] , зазначений ним особисто у договорі. Вказаний мобільний номер телефону відповідача зазначено і у відзиві на позов. [PERSON] не довів та не спростував, що інша особа скористалась його персональними даними та ввела замість нього одноразовий ідентифікатор, підписавши кредитний договір. Доказів про звернення до правоохоронних органів з даного приводу не надав. Також, судом було встановлено, що відповідачем було підписано кредитний договір №12588-01/2023 від 10.01.2023 року електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W3175, який був надісланий відповідачу на його мобільний номер телефону [NUMBER] , зазначений ним особисто у договорі. Вказаний мобільний номер телефону відповідача зазначено у відзиві на позов. Відповідач не заперечував у відзиві щодо укладення вказаного кредитного договору. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій його надано, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язується вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також ч.3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Ч.1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з наданих позивачем доказів фінансові установи виконали свій обов`язок своєчасно та у повному обсязі, а [PERSON] порушив умови договорів та зобов`язання по погашенню кредиту. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У даній справі позивачем не було доведено належними та допустимими доказами нарахування заборгованості відповідача за вказаними кредитними договорами до їх відступлення за договором факторингу (розрахунком заборгованості первісним кредитором), тому судом стягнуті з відповідача проценти нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договорів та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надані кредити, розмір яких визначений договорами. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази щодо підтвердження прав вимоги позивача за вищевказаними договорами дійшов висновку про підтвердження факту переходу права вимоги до позивача за вказаними договорами. Після відступлення права грошової вимоги, [PERSON] не здійснив жодного платежу для погашення наявного в нього боргу за вищевказаним договором, ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином доведено позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в межах строку дії кредитних договорів (25 днів), в зв`язку із чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Інші доводи сторони відповідача на висновки суду не впливають і підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі не дають. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені частково (38,85%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1042,73 грн.

Outcome: partial