Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

21.07.2025 р. позивач звернулася в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] . На випадок своєї смерті вона склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Великоком`ятівської сільської ради народних депутатів Н.Ю.Веремчук 28 вересня 1994 року за реєстровим № 72 в книзі запису для нотаріальних дій, відповідно до якого [PERSON] , а також його рідний брат [PERSON] успадковують в рівних частках після її смерті все її майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право. Після смерті бабусі відкрилася спадщина на все її майно. До складу спадщини входить в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , З часу відкриття спадщини позивач несе весь ризик та тягар утримання нерухомого майна, формально володіє майновими правами. У той же час набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі я не можу через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майнових прав покійному спадкодавцю. Така ситуація обумовлена тим, що у документованих матеріалах, що залишилися по смерті баби документів такого характеру віднайдено не було. За вказаних обставин державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці відмовила. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву про підтримання позовних вимог і розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача, Виноградівської міської ради, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності вирішення питання залишив на розсуд суду. Представник третьої особи без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог позивачка [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] померла моя бабуся [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.11.2024 року(повторно). На випадок своєї смерті баба позивача склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Великоком`ятівської сільської ради народних депутатів Н.Ю.Веремчук 28 вересня 1994 року за реєстровим № 72 в книзі запису для нотаріальних дій, відповідно до якого позивач [PERSON] , а також його рідний брат [PERSON] успадковують в рівних частках після її смерті все її майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право. Після смерті бабусі відкрилася спадщина на все її майно. До складу спадщини входить в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який за даними записів погосподарської книги № 1 за 2016-2023 роки, особовий рахунок № [NUMBER] рахується за померлою бабусею [PERSON] , що стверджується випискою з погосподарської книги виданої т.в.о. старости Великоком`ятівського старостинського округу Виноградівської міської ради Закарпатської області від 31.10.2024 року за вих. № 20.4-07/837. Згідно довідки від 31.10.2024 року за вих. № 20.4-07/835 виданої т.в.о. старости Великоком`ятівського старостинського округу Виноградівської міської ради Закарпатської області на час смерті бабуся позивача, [PERSON] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживала та були зареєстровані: Батько позивача, син спадкодавця, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] рідний брат позивача, внук спадкодавця, спадкоємець за заповітом, [PERSON] . [INFO] , який також помер [INFO] позивач, внук спадкодавця, [PERSON] , [INFO] . Отже, позивач - спадкоємець за заповітом [PERSON] проживав за одною адресою разом із покійною бабусею на день відкриття спадщини і не відмовився від прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін з дня відкриття спадщини, отже, відповідно до ч.З ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України (Поняття заповіту), визначено - «1. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті». Стаття 1235 (Право заповідача на призначення спадкоємців цього ж кодексу - «1. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин». Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки (п.п. 14.1.263 ст. 14 Податкового кодексу України). Крім позивача до кола спадкоємців за заповітом належав також брат позивача, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27.08.2019 року. За життя брат не мав ні дружини, ні дітей. Мати позивача, [PERSON] , померла ще [INFO] . Інших осіб, які б претендували на майно після смерті бабусі [PERSON] , в тому числі осіб які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні немає, так як дідусь позивача, чоловік спадкодавця [PERSON] , помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України, стаття 1268 ЦК України (Прийняття спадщини). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріального округу К.В.Боричок у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті бабусі [PERSON] , віднайти документовані матеріали, які посвідчують належність їй майнових прав, не вдалося. Таким чином, через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої ним Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року). За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки КП "Виноградівське РБТІ" № 1234 від 31.12.2024 року житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] завершений будівництвом та вартість станом на грудень 2024 року становить 126 402 ( сто двадцять шість тисяч чотириста дві) грн. Загальна корисна площа житлового будинку становить 67,7 м.кв., в тому числі житлова площа 36,2 м.кв., площа підвальних приміщень м.кв. Житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] рахується за [PERSON] на підставі виписки з погосподарської книги виданої в.о. старости Великоком`ятівського старостинського округу Виноградівської міської ради Закарпатської області від 31.10.2024 року за вих. № 20.4-07/837. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] правовстановлюючі документи не оформлені. Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Однак, згідно із правилами, встановленими Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п. 4.15, 4.18), для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком, а згідно п.п.10 п.27 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). На підставі ст.ст. 392, 1218, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved