Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

06 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та військова частина [NUMBER] про оголошення особи померлою, у якій заявниця просила оголосити [PERSON] померлим за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України від дня його вірогідної смерті [INFO] поблизу населеного пункту Українка, Нікольського району Донецької області. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду\~від 12 червня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку окремого провадження. Залучено в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України. Витребувано у: - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості про наявні в Державному реєстрі актів цивільного стану актові записи щодо [PERSON] , [INFO] , а також належним чином засвідчені копії зазначених актових записів. - Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України, [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , РНОКПП [NUMBER] за останні п`ять років по день надання відповіді. - Пенсійного фонду України завірені належним чином відомості про нарахування пенсії на ім`я громадянина України, [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , РНОКПП [NUMBER] - Національної служби здоров`я України належним чином засвідчені відомості про те, чи перебуває на психіатричному обліку та/або стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я громадянин України, [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , РНОКПП [NUMBER] - Національної поліції України відомості про притягнення до кримінальної та/або адміністративної відповідальності громадянина України, [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . - Військової частини [NUMBER] належним чином засвідчені копії матеріалів службового розслідування за фактом загибелі при виконанні завдань за призначенням старшого лейтенанта [PERSON] . Засідання по справі призначено на 23 червня 2025 року. 20 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ВЧ № [NUMBER] надійшло клопотання про долучення доказів на виконання ухвали суду від 12.06.2025 року. У судове засідання, призначене на 23 червня 2025 року з`явився представник позивача та представник ВЧ № [NUMBER] . Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року залучено в якості заінтересованих осіб: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Витребувано у: - Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» інформацію про те, чи перебуває військовослужбовець [PERSON] , [INFO] , в полоні та чи включений він в Реєстр оборонців України, які перебувають в полоні, а також в списки на обмін. - Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими інформацію про те, чи перебуває військовослужбовець [PERSON] , [INFO] , в полоні та чи включений він в Реєстр оборонців України, які перебувають в полоні, а також в списки на обмін. Відкладено судове засідання на 10 липня 2025 року. 24 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ВЧ № [NUMBER] про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи лист Міністерства з питань реінтеграції ТОТ України та повний витяг з ДРАЦС. 25 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з ВДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) на виконання ухвали суду від 12.06.2025 року. 02 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь від НСЗУ на виконання ухвали суду від 12.06.2025 року. 09 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло заперечення МОУ, у якому заявник просив відмовити у задоволенні заяви про оголошення особи померлою. 10 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника заявника адвоката Ярошенко Анастасії Іванівни надійшла відповідь на заперечення, у якому заявник просила задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. У судове засідання, призначене на 10 липня 2025 року з`явився представник заявника, представник ВЧ № [NUMBER] , Дурдас Таїсія Миколаївна та [PERSON] . Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Заслухано думку [PERSON] та [PERSON] щодо заяви про оголошення особи померлою. Оголошено перерву до 16 вересня 2025 року. 25 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з Пенсійного фонду України на виконання ухвали суду від 12.06.2025 року. 12 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без участі, у якій заявниця, зокрема, зазначила про те, що не заперечує проти задоволення заяви про оголошення її сина померлим. 16 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представник ВЧ № [NUMBER] про розгляд справи без участі. 16 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь ДП «Український національний центр розбудови миру». У судове засідання, призначене на 16 вересня 2025 року з`явився представник заявника. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 22 вересня 2025 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] . Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 23.01.2017 року №14 молодшого лейтенанта [PERSON] зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Згідно копії витягу з наказу командира ВЧ [NUMBER] від 13.08.2021 року №161, вважати таким що вибули та вибувають у відрядженням до штабу ООС, м. Часів Яр, Донецької області з метою виконання завдання за призначенням [PERSON] . Із копії рапорту командира 2 реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] від 08.03.2022 року вбачається, що [INFO] о 16 годині при виконанні бойового завдання біля селища Новокраснівка Нікольського району Донецької області під час зміни вогневої позиції при підриві на міні загинули, зокрема: начальний штабу, перший заступник командира реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] , старший лейтенант [PERSON] , [INFO] . Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 22.04.2022 року №115, для розслідування факту загибелі лейтенанта [PERSON] призначено комісію, та зобов`язано в строку до 29.04.2022 року провести службове розслідування по факту загибелі [PERSON] . Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 30.04.2022 року №142 продовжено строк службового розслідування до 14.05.2022 року. Під час проведення службового розслідування були відібрані пояснення у наступних осіб: \~ \~ \~ \~- командира бойової машини 2 розрахунку 2 взводу 6 реабстр 2 реактивного дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] , який пояснив, що перебуваючи у зоні проведення бойових дій поблизу н.п. Українка, 02 березня 2022 року близько 10 години 00 хвилин почув по радіостанції командира 4 реактивного-артилерійської батареї. Зі слів було зрозуміло, що вони закінчили стрільбу по цілі та залишаючи вогневу позицію виходили з-під обстрілів. Після цього, близько 10 години 10 хвилин стало чутно на відстані 250-300 метрів двосторонній бій з використанням автоматів та кулеметів. Близько 10 години 15 хвилин він отримав від старшого лейтенанта [PERSON] команду залишити вогневу позицію. Близько 11 години 25 хвилин здійснюючи марш з н.п. Українка в н.п. Новокраснівка старший лейтенант [PERSON] прийняв рішення з`їхати з визначеного маршруту через його блокування. На виїзді з н.п. Новокраснівка, на під`їзді до мості, що було близько 12 години 00 хвилин машина старшого лейтенанта [PERSON] підірвалася на вибуховому пристрої, що підтверджується копією пояснювальної записки від 26.04.2022 року; \~ \~ \~ \~- механіка-водія-кранівника І розрахунку І взводу ВЧ [NUMBER] , який пояснив, що 02 березня 2022 року о 10 годині 00 хвилин по радіостанції почув, як поблизу нього працювала 4 реактивна артилерійська батарея, яка виїхала з позиції, відпрацювавши по цілі, після чого він почув постріли з автоматів. По радіостанції почули «Всі живі». Близько 11 години 00 хвилин почули звуки ближнього бою, близько 500 метрів від них. Після його старший лейтенант [PERSON] прийняв рішення покинути позиції та від`їхати в безпечне місце. Після того як вони виїхали, по обстановці було зрозуміло та побачили, зо наш напрямок відходу був перекритий противником і вони переїхали на ґрунтову дорогу, де машина командира наїхала на вибуховий пристрій, що підтверджується копією пояснювальної записки від 26.04.2022 року; \~ \~ \~ \~- командира бойової машини 2 розрахунку 1 взводу 6 реабстр 2 реактивного дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] , який пояснив, що перебуваючи в зоні бойових дій, поблизу н.п. Українка, 02 березня близько 11 години у зв`язку з тим, що почули перехресний вогонь поблизу місця зосередження, командир [PERSON] прийняв рішення покинути позиції та відступити на безпечніше місце. О 11:15-11:20 вони рухалися колоною з 4-х машин від н.п.Українка в н.п. Новокраснівка де близько 12 години 00 хвилин проїжджаючи н.п. Новокраснівка, на перехресті в селищі, де потрібно було звернути на ліво в бік до н.п. Розірвка було прийнято рішення поїхати прямо, так як з обох боків стояли невідомі озброєні групи людей. Рухаючись на виїзд з н.п. Новокраснівка, він почув потужний вибух, що підтверджується копією пояснювальної записки від 26.04.2022 року; \~ \~ \~ \~- санітарного інспектора медичного пункту 2 реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] , яка пояснила, що [INFO] поблизу н.п. Українка, Донецької області, близько 12 години 00 хвилин під час виконання бойового завдання, а саме, переміщення 6 реабатр, під час руху підірвався на вибуховому пристрої т/з ГАЗ-66, в якому вона їхала, що підтверджується копією пояснень від 29.04.2022 року. \~ \~ \~ \~За результатами службового розслідування складено акт проведення службового розслідування за фактом загибелі під час виконання завдань за призначенням старшого лейтенанта [PERSON] №57, затвердженого ТВО командира ВЧ [NUMBER] [PERSON] , з якого вбачається, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що після оголошення правового режиму воєнного стану та виконання завдань за призначенням, в районі бойових дій, поблизу н.п. Українка, Нікольського району Донецької області, [INFO] близько 11 години 00 хвилин особовий склад 6-ї реактивнох артилерійської батареї 2-го реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] , начальник штабу перший заступник командира 2-го реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] знаходився на визначених їм вогневих позиціях, поряд з якими розпочався інтенсивний мінометний обстріл. Начальником штабу першим заступником командира 2-го реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] був відданий наказ щодо виведення особового складу з під можливого вогневого ураження противником. Під час зміни вогневих позицій в голові колони рухався т/з 1В111, військовий номер [NUMBER] , який підірвався на вибуховому пристрої невідомого походження. В результаті вибуху автомобіль був пошкоджений та виведений з ладу, зі слів очевидців автомобіль було знищено. В момент вибуху в кабіні даного автомобіля знаходилися, зокрема, начальник штабу перший заступник командира 2-го реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] . \~ \~ \~ \~Встановлено, що під час наступальних дій противника, місце де відбувся підрив автомобіля, а саме вище вказаний район місцевості зайняли війська противника, у зв`язку з чим, в подальшому не було можливості здійснити пошук екіпажу автомобіля, оглянути місце підриву та евакуювати техніку. \~ \~ \~ \~За наслідками проведення службового розслідування комісія дійшла до висновку про те, що відсутні прямі факти загибелі військовослужбовця [PERSON] , а тому, його слід вважати не загиблим, а зниклим безвісти. \~ \~ \~ \~Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 12 травня 2022 року «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом загибелі під час виконання завдань за призначенням старшого лейтенанта [PERSON] » службове розслідування завершено. \~ \~ \~ \~17 червня 2022 року [INFO] направило [PERSON] сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого), у якому сповістило про те, що її чоловік [PERSON] , призваний на військову службу 27.02.2015 року, вважається таким, що зник безвісти з 03.03.2022 року в зоні проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей. У запереченні на заяву про оголошення особи померлою, Міністерство оборони України заперечувало проти задоволення заяви, оскільки оголошення особи померлою на їх думку буде передчасним. Суд не погоджується із зазначеними доводами з огляду на наступне. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»). За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України»: - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом». Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту». Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»). Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» повинен використовуватися телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Важливим під час розгляду цієї справи є історичний контекст виникнення приписів частини другої статті 46 ЦК України. Його аналіз дозволяє зрозуміти, які суспільні та правові умови стали підґрунтям для її впровадження, а також як зміни у законодавстві відбивають потреби суспільства в різні часові періоди. У Цивільному кодексі Української РСР 1963 року був подібний припис: відповідно до частини другої статті 21 цього Кодексу військовослужбовець або інший громадянин, який пропав без вісті в зв`язку з воєнними діями, може бути в судовому порядку оголошений померлим не раніше, ніж після закінчення двох років з дня закінчення воєнних дій. Подібне регулювання у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року склалося після Другої світової війни. У чинному ЦК України видозмінену до реалій незалежної України статтю 21 законодавець виклав у статті 46 без істотних змін, доповнивши її у частині другій реченням другим з наведенням спеціального правила із вказівкою на право суду (з урахуванням конкретних обставин) оголосити фізичну особу померлою до спливу дворічного строку, але не раніше спливу шести місяців. Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом. За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року. Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості. Словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку. Законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи. Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності. Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України). Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 - 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48). За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 - 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)). Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. З урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. Зазначена позиція наведена у постанові ВП ВС від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22. Наказ від 22.12.2022 року № 309 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28.02.2025 року. Наказом № 376 від 28.02.2025 року затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (із урахуванням змін, внесених згідно з Наказами Міністерства розвитку громад та територій № 748 від 23.04.2025, № 779 від 30.04.2025, № 910 від 28.05.2025, № 1004 від 16.06.2025, № 1151 від 15.07.2025, № 1160 від 17.07.2025). Як вже було встановлено, за результатами проведення службового розслідування було складено акт проведення службового розслідування за фактом загибелі під час виконання завдань за призначенням старшого лейтенанта [PERSON] №57, затвердженого ТВО командира ВЧ [NUMBER] [PERSON] , з якого вбачається, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що після оголошення правового режиму воєнного стану та виконання завдань за призначенням, в районі бойових дій, поблизу н.п. Українка, Нікольського району Донецької області, [INFO] близько 11 години 00 хвилин особовий склад 6-ї реактивнох артилерійської батареї 2-го реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] , начальник штабу перший заступник командира 2-го реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] знаходився на визначених їм вогневих позиціях, поряд з якими розпочався інтенсивний мінометний обстріл. Начальником штабу першим заступником командира 2-го реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] був відданий наказ щодо виведення особового складу з під можливого вогневого ураження противником. Під час зміни вогневих позицій в голові колони рухався т/з 1В111, військовий номер [NUMBER] , який підірвався на вибуховому пристрої невідомого походження. В результаті вибуху автомобіль був пошкоджений та виведений з ладу, зі слів очевидців автомобіль було знищено. В момент вибуху в кабіні даного автомобіля знаходилися, зокрема, начальник штабу перший заступник командира 2-го реактивного артилерійського дивізіону ВЧ [NUMBER] [PERSON] . Зазначений акт підтверджує дату та місце імовірної смерті [PERSON] , а саме, [INFO] поблизу н.п. Українка, Нікольського району Донецької області. Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX ліквідовано у Донецькій області: Амвросіївський, Бахмутський, Бойківський, Великоновосілківський, Волноваський, Добропільський, Костянтинівський, Лиманський, Мангушський, Мар`їнський, Нікольський, Новоазовський, Олександрівський, Покровський, Слов`янський, Старобешівський, Шахтарський, Ясинуватський райони та утворено Маріупольський район до складу якого увійшла територія Нікольської селищної ОТГ. Населений пункт Українка входить до складу Нікольської селищної ОТГ та відповідно до Маріупольського району Донецької області. Згідно наказу\~№ 376\~від 28.02.2025\~року дата початку активних бойових дій у Маріупольському районі за винятком с. Заїченко, м. Маріуполь, с. Пікузи 24.02.2022 року, тоді як дата завершення активних бойових дій - 04.03.2022 року. Тому, саме з 04.03.2022 року має обраховуватися початок шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України як дата закінчення активних бойових дій на території Маріупольського району Донецької області за винятком с. Заїченко, м. Маріуполь, с. Пікузи. Тому, як на момент звернення до суду із заявою так і на момент ухвалення рішення, шестимісячний строк минув. Також, у запереченні на заяву Міністерство оборони України посилається на те, що на момент розгляду справи відсутні підстави для такого задоволення з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували імовірну загибель особи. Проте, таке твердження представника Міністерства оборони України не відповідає дійсності, оскільки, наявність обставин, що свідчать про смерть [PERSON] підтверджуються матеріалами службового розслідування. В матеріалах справи наявний витяг з ЄДРСР від 21.06.2022 року, з якого вбачається, що 21.06.2022 року було зареєстровано заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, з якого вбачається, що до Сумського РУП надійшла заява [PERSON] про те, що з 03.03.2022 року не виходить на зв`язок її син [PERSON] , який проходив службу в с. Новокраснівка, Донецької області. \~ \~ \~ \~Із витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 26.05.2025 року №20250526-5763, [PERSON] зник на території бойових дій. \~ \~ \~ \~Згідно відповіді з ПФУ від 03.07.2025 року №2800-030202-7/44259, що надійшла до суду 25.07.2025 року, [PERSON] на обліку в територіальних органах ПФУ як одержувач пенсії не перебуває. \~ \~ \~ \~Відповідно до листа НСЗУ від 26.06.2025 року №27082/1-16-25, що надійшов до суду 02.07.2025 року, відомості про вчинення [PERSON] будь-яких дій в системі закладів охорони здоров`я після 03.03.2022 року відсутні. \~ \~ \~ \~Згідно відповіді з ДП «Український національний центр розбудови миру», відомості про перебування [PERSON] в полоні відсутні. У відкритому доступі в мережі Інтернет наявний сервіс МВС «Зниклі громадяни», з якого вбачається, що [PERSON] зник безвісти 02.03.2022 року у Донецькій області, Маріупольський район, н.п. Новокраснівка. 12 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , що є матір`ю [PERSON] , яка не заперечувала проти задоволення заяви про оголошення її сина померлим. У судовому засіданні, призначеному на 10 липня 2025 року було заслухано думку заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] , що є дітьми [PERSON] , які не заперечували той факт, що їх батько зник безвісти під час виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, проти задоволення заяви про оголошення [PERSON] померлим не заперечували. Зазначені в сукупності докази у повній мірі підтверджують обставини імовірної смерті [PERSON] . Тому, враховуючи той факт, що заява про оголошення [PERSON] подана більш ніж через шість місяців з 04.03.2022 року, тобто, з моменту активних бойових дій на території Маріупольського району Донецької області за винятком с. Заїченко, м. Маріуполь, с. Пікузи, беручи до уваги той факт, що факт імовірної смерті [PERSON] підтверджується належними та допустимими доказами, які не були спростовані під час судового розгляду Міністерством оборони України, суд доходить до висновку про наявність підстав для оголошення [PERSON] померлим. У заяві заявниця просить оголосити [PERSON] померлим за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії проти України. Постанова КЦС ВС від 16.08.2018 у справі № 127/11603/17 містить висновок про те, що встановлення факту смерті військовослужбовця саме в ході проведення АТО повинно вирішуватися у позасудовому порядку. В даному конкретному випадку, вказівка у резолютивній частині рішення суду про оголошення [PERSON] померлим за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії проти України призведе до того, що суд констатує його безпосередню участь та загибель саме у бойових діях, тим самим втрутившись в дискрецію органів, які відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту уповноважені приймати рішення про виплату такої грошової допомоги. За таких обставин, суд вважає, що заява про оголошення [PERSON] померлим підлягає частковому задоволенню, шляхом вказівкою в резолютивній частині рішення відомостей про оголошення особи померлою, дати та місця його смерті. На підставі викладеного та

Outcome: partial