Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

ТОВ «ФК «Ейс», в особі свого представника адвоката Тараненка А.І. через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №\~409732521 від 21.03.2020 в загальній сумі 16 500 грн 62 коп., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 21.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №\~409732521, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 5\~750 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договору факторингу №\~28/1118-01, на підставі реєстру прав вимоги № 88 від 08.07.2020 до такого договору право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». В подальшому, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 укладено договір факторингу №\~05/0820-01 від, на підставі реєстру прав вимоги № 11 від 30.05.2023 до якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 16 500 грн 62 коп., з яких: 5 749 грн 22 коп. заборгованість за тілом кредиту; 10 751 грн 40 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 16\~500 грн 62 коп., з яких: 5 749 грн 22 коп. заборгованість за тілом кредиту, 10 751 грн 40 коп. заборгованість за відсотками, а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ «Універсал Банк» доказів. Представник позивача адвокат Тараненко А.І. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав, жодних заяв чи клопотань до суду не направляв, причини неявки суду не відомі. Додатково судом вживались заходи із повідомлення відповідача шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.09.2025, враховуючи положення ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (товариством) та [PERSON] (позичальником) 21.03.2020 був укладений в електронній формі кредитний договір №\~409732521, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5HRJ42Q9. Згідно умов вищевказаного договору товариство зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 5\~750 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надано строком на 9 днів від дати його отримання позичальником, на період такого строку нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01% від суми кредиту за кожен день користування ним. У випадку користування кредитом понад такий строк, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 5 750 грн шляхом їх перерахування на його платіжну картку №\~ [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням №\~f500a5fd-98e6-434d-a328-640d16a87e19 від 21.03.2020, а також листом № БТ/Е-9424 від 01.08.2025, наданого АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 30.06.2025. В подальшому, між сторонами було укладено додаткову угоду від 30.03.2020 до кредитного договору №\~409732521 від 21.03.2020, відповідно до якої сторони дійшли згоди у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №\~409732521 від 21.03.2020 на 30 днів (до 30.04.2020). Всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Відповідно до п. 2.1.1.6 договору кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 був укладений договір факторингу №\~28/1118-01, на підставі реєстру прав вимоги № 88 від 08.07.2020 до такого договору до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за кредитним договором №\~409732521 від 21.03.2020, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 15 523 грн 22 коп., з яких: 5 749 грн 22 коп. заборгованість за тілом кредиту; 9 774 грн заборгованість за відсотками. В подальшому, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 був укладений договір факторингу №\~05/0820-01, на підставі реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до такого договору до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за кредитним договором №\~409732521 від 21.03.2020, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 16 500 грн 62 коп., з яких: 5 749 грн 22 коп. заборгованість за тілом кредиту; 10 751 грн 40 коп. заборгованість за відсотками. Між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» 29.05.2025 був укладений договір факторингу №\~29/05/25-Е, на якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за кредитним договором №\~409732521 від 21.03.2020, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 16 500 грн 62 коп., з яких: 5 749 грн 22 коп. заборгованість за тілом кредиту; 10 751 грн 40 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором №\~409732521 від 21.03.2020 в повному обсязі, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст.\~3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України). Згідно із ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами\~справи судом\~встановлено,\~що між\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та\~відповідачем укладено\~кредитний договір\~№\~409732521\~від 21.03.2020,\~який підписаний\~відповідачем з\~використанням електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором 5HRJ42Q9.\~На підставі\~такого договору\~відповідачем 21.03.2020\~отримані кредитні\~кошти в\~розмірі 5\~750\~грн,\~які він\~зобов`язувався\~повернути зі\~сплатою процентів\~за кожен\~день користування\~кредитом,\~однак в\~порушення умов\~договору не\~зробив цього.\~В такому\~кредитному договорі,\~зокрема у\~п.\~5\~містятьсявсі ідентифікуючі дані відповідача. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначених у кредитному договорі № 409732521 від 21.03.2020 і він користувався такими коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 10 751 грн 40 коп., то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктами 1.2-1.3 договору, а також п. 1 додаткової угоди до такого договору сторони погодили, що кредит надається строком на 9 днів від дати його отримання позичальником і нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування ним. В подальшому сторони дійшли згоди щодо продовження строку надання кредиту на 30 днів. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору складає 39 днів, тобто з 21.03.2020 до 30.04.2020, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 21.03.2020 до 30.04.2020, ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 1.2-1.3 договору, а також п. 1 додаткової угоди до такого договору. Згідно з наданим позивачем розрахунку станом з дати видачі кредиту (з 21.03.2020) до закінчення строку, на який він виданий (до 30.04.2020) загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складає 2 932 грн 20 коп., а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Роблячи такі висновки, суд враховує те, шо право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.\~2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12). Тому на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач грошові кошти від позивача отримала та користувалась ними, однак, свої зобов`язання за кредитним договором від 21.03.2020 належним чином та у визначені сторонами строки не виконав у повному обсязі, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 8\~681 грн 42 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5 749 грн 42 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом за період фактичного користування кредитом з 21.03.2020 до 30.04.2020 2 932 грн 20 коп. У зв`язку з цим, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 8\~681 грн 42 коп. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України\~відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2\~422\~грн 40 коп., а також з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 147 грн 98 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40\~коп. /сума плаченого судового збору/ х 47,39\~% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 147 грн 98 коп.) Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК\~України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги №\~29/05/25-01 від 29.05.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Тараненко та Партнери» в особі керуючого бюро Тараненка А.І. та ТОВ «ФК «Ейс», додаткову угоду №\~25770545972 від 30.05.2025 до такого договору, протокол погодження вартості послуг та акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі №\~367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial