Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в особі представника, адвоката Ганенка Романа Андрійовича, звернувся до суду із позовом до Макарівської селищної ради (далі - відповідач) в якому просив: визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право власності на житловий будинок, загальною площею 120,5 кв. м., житловою площею 85,2 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 3222755101:01:002:0001, а також визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право на надання компенсації відповідно до Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженого постановою КМ України від 30.05.2023 року №600, за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а саме, за знищений житловий будинок, загальною площею 120,5 кв. м., житловою площею 85,2 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 3222755101:01:002:0001, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 30.04.1993 року батьку позивача, [PERSON] , дано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарські споруди в смт. Макарів. Цим же рішенням за [PERSON] закріплено земельну ділянку розміром 1500 м. кв. в довічне користування. На підставі вказаного рішення виконавчого комітету [PERSON] розпочав будівництво житлового будинку. В подальшому [PERSON] приватизував зазначену земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.06.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2014 року. Відповідно до довідок Макарівської селищної ради від 25.04.2016 року №512 та 20.04.2016 року №872 зазначена земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Будівництво зазначеного житлового будинку завершено [PERSON] у 2014 році, що підтверджується записами в технічному паспорті на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеному 30.05.2021 року. Однак за життя [PERSON] не здійснив процедури прийняття зазначеного будинку в експлуатацію, оскільки помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину померлого, є позивач у справі, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.02.2023 року №342, витягом з Державного реєстру речових прав від 13.02.2023 року №322710321, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.02.2023 року №71458700. 25.05.2025 року під час бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок ракетного обстрілу, зазначений вище житловий будинок було знищено. Вказані обставини підтверджуються актом №5 від 26.05.2025 року обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади, талоном-повідомленням єдиного обліку №4737 від 25.05.2025 року про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.05.2025 року, експертним звітом №03062025-ТВ від 03.06.2025 року про обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В червні 2025 року позивач звернувся до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Макарівської селищної ради (далі за текстом - Комісія) щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката. Під час оформлення заяви про надання компенсації адміністратор центру надання адміністративних послуг повідомив позивачу про те, що в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на знищений житловий будинок, у зв`язку з чим відсутня можливість оформити заяву на надання компенсації. Також позивачу повідомили, що на разі відсутній порядок надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва. Позивач зазначав, що він є спадкоємцем [PERSON] , який розпочав будівництво зазначеного житлового будинку. Факт прийняття спадщини підтверджується свідоцтвом про прав на спадщину за законом від 13.02.2023 року №342, яким посвідчується право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером 3222755101:01:002:0001 за адресою: [ADDRESS] . Зазначав, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, експертного звіту №03062025-ТВ від 03.06.2025 року, а також Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної інформаційної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу: TO01:7077-5647-2113-7651, станом на дату обстеження житловий будинок був одноповерховий з мансардою, мав влаштовані стіни, підлогове покриття, перекриття, покрівлю, інженерні системи (опалення, вентиляція, водопостачання, електропостачання, освітлення, каналізація та водовідведення). А тому житловий будинок на момент його знищення відповідав вимогам, визначеним п. 9 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року №461 та міг бути прийнятим в експлуатацію. Посилався на те, що відповідно до експертного звіту №03062025-ТВ від 03.06.2025 року житловий будинок позивача визнано непридатним до експлуатації через отримані пошкодження та рекомендовано виконання невідкладних робіт щодо демонтажу (ліквідації) об`єкта, а тому на даний час прийняття об`єкта в експлуатацію за процедурою, яка визначена постановою КМ України від 13.04.2011 №461 - не можливе. Вказував, що жодна із наведених норм Закону №2923-IX не надає права Комісії відмовляти у наданні компенсації у випадку, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна було визнано за особою та зареєстровано після знищення такого об`єкту внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Посилався на те, що набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, а державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, просив визнати за ним право власності на житловий будинок та право на надання компенсації за знищення житлового будинку внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 03.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.07.2025 року. Вказаною ухвалою також встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.76). Ухвалою суду від 24.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22.09.2025 року (а.с.82). У судове засідання 22.09.2025 року учасники справи не прибули. Представник позивача, адвокат Ганенко Р.А., подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.88). Відповідно до поданого клопотання представника відповідача, останній просив розглядати справу за його відсутності, а рішення у справі прийняти за наявними у ній матеріалами (а.с.80). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно копії рішення виконавчого комітету Макарівської селищної Ради народних депутатів від 30.04.1993 року вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарські споруди в смт. Макарів. Вказаним рішенням також за ним закріплено земельну ділянку розміром 1500 м. кв. в довічне користування (а.с.17). Також, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2014 року [PERSON] належало право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222755101:01:002:0001 за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21). Будівництво житлового будинку здійснювалось на підставі рішення виконавчого комітету Макарівської селищної Ради народних депутатів від 30.04.1993 року та свідоцтва на забудову індивідуальної садиби (а.с.17-19). Зі змісту технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеного 30.05.2021 року (а.с.22-27), вбачається, що будівництво житлового будинку завершено 2014 року. Однак за життя [PERSON] не здійснив процедури прийняття зазначеного будинку в експлуатацію, оскільки помер [INFO] (а.с.28). Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину померлого [PERSON] , є позивач у справі, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.02.2023 року №342 (а.с.29), витягом з Державного реєстру речових прав від 13.02.2023 року №322710321 (а.с.30), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.02.2023 року №71458700 (а.с.31). За результатами обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади складено Акт №5 від 26.05.2025 року. Згідно акту вбачається, що в березні 2022 року під час бойових дій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, внаслідок ракетних обстрілів, індивідуальний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було знищено (а.с.32-33). Також вказані обставини підтверджуються копіями наступних документів: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №12025111210000130 від 25.05.2025 року (а.с.38), талоном-повідомленням єдиного обліку №4737 від 25.05.2025 року про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.37), звітом про проведення обстеження житлового будинку №03062025-006-ТВ від 03.06.2025 року (а.с.39-69), актом, складеного за результатами проведеного обстеження пошкоджених об`єктів від 03.06.2025 року (а.с.70-73). В червні 2025 року позивач звернувся до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Макарівської селищної ради щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката. Проте, під час оформлення заяви про надання компенсації адміністратор центру надання адміністративних послуг повідомив позивачу про те, що в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на знищений житловий будинок, у зв`язку з чим відсутня можливість оформити заяву на надання компенсації. Також позивачу повідомили, що на разі відсутній порядок надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва. Вирішуючи позовні вимоги, суд керується також наступним. Відповідно до преамбули Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі за текстом - Закон №2923-ІХ) - цей Закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до пп. «а» та «б» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2923-IX садові будинки (в тому числі об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент знищення були зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт) відносяться до знищених об`єктів нерухомого майна, за які законом передбачено право на отримання компенсації. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, експертного звіту №03062025-ТВ від 03.06.2025 року, а також Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної інформаційної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу: TO01:7077-5647-2113-7651, станом на дату обстеження житловий будинок був одноповерховий з мансардою, мав влаштовані стіни, підлогове покриття, перекриття, покрівлю, інженерні системи (опалення, вентиляція, водопостачання, електропостачання, освітлення, каналізація та водовідведення), що підтверджує факт зведення несучих та огороджувальних конструкцій в розумінні Закону №2923-ІХ. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2923-ІХ отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна (далі - отримувачі компенсації) є, зокрема, фізичні особи - громадяни України, які є власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна. Вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна визначений ч. 6 ст. 6 Закону №2923-ІХ. Жодна із наведених норм Закону №2923-ІХ не надає Комісії права відмовляти у наданні компенсації у випадку, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна було зареєстровано після знищення такого об`єкту внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Натомість, позивачу фактично відмовлено у наданні компенсації через те, що механізм надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва не врегульований, а також у зв`язку з відсутністю технічної можливості подання заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року) Суд виклав основні ознаки принципу «належного урядування», відповідно до якого державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Відсутність механізму надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва не є підставою для позбавлення позивача на надання компенсації за знищене майно у випадку, коли таке право гарантоване законом. Відмова в наданні компенсації з формальних міркувань, зокрема, через прогалини в Законі №2923-ІХ, поставить позивача в нерівне положення поряд із іншими суб`єктами спірних правовідносин та призведе до порушення норм статті 1 Першого протоколу до Конвенції. А тому суд вважає, що позивач має право на надання йому компенсації за знищене майно. Щодо визнання права власності на житловий будинок слід вказати наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Тобто набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Законом визначено особливий порядок набуття права власності на новостворені об`єкти нерухомого майна. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Таким чином, чинне законодавство передбачає прийняття до експлуатації закінчених будівництвом житлових будинків садибного типу. Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Відповідно до п. 9 зазначеного Порядку житлові будинки, побудовані за кошти юридичних і фізичних осіб, можуть прийматися в експлуатацію без виконання внутрішніх опоряджувальних робіт у квартирах та вбудовано-прибудованих приміщеннях, які не впливають на експлуатацію будинків, якщо це обумовлено договором, за умови відповідності їх санітарним, протипожежним і технічним вимогам. Перелік внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, визначається Мінінфраструктури. Відповідно до Переліку внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11.01.2014 №2, прийняття в експлуатацію житлових будинків можливе без виконання наступних видів будівельних робіт: - опорядження та покривання стін, перегородок та стель житлових приміщень, коридорів у квартирах, кухонь, ванних кімнат та туалетів, інших підсобних приміщень, а також вбудовано-прибудованих приміщень клейовими та іншими видами фарб, шпалерами, декоративними плитами, панелями, іншими оздоблювальними матеріалами та виробами; - покривання підлог житлових кімнат, коридорів, кухонь, ванних кімнат, туалетів та інших підсобних приміщень, а також вбудовано-прибудованих приміщень паркетом, лінолеумом, облицювальною плиткою, іншими оздоблювальними матеріалами і виробами; - установлення внутрішніх дверних полотен з коробками, елементів вбудованих шаф та антресолей у приміщеннях квартир та вбудовано-прибудованих приміщеннях; - установлення сантехнічного обладнання та приладів (мийка, умивальник, унітаз, біде, ванна), сантехнічної арматури (водорозбірні крани, змішувачі), крім запірних кранів на відгалуженнях від стояків у місцях підключення зазначених приладів, а також засобів обліку води в квартирах та вбудовано-прибудованих приміщеннях; - установлення електро- та газових плит, світильників, радіо-, телевізійних та телефонних розеток за умови забезпечення нормативних вимог з електробезпеки, пожежної безпеки та техніки безпеки у будівництві; - влаштування внутрішніх перегородок у вбудовано-прибудованих приміщеннях; - штукатурення внутрішніх поверхонь стін та стель вбудовано-прибудованих приміщень, крім заповнення швів; - влаштування внутрішніх систем електрообладнання та газопостачання вбудовано- прибудованих приміщень. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, експертного звіту №03062025-ТВ від 03.06.2025 року, а також Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної інформаційної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу: TO01:7077-5647-2113-7651, станом на дату обстеження житловий будинок був одноповерховий з мансардою, мав влаштовані стіни, підлогове покриття, перекриття, покрівлю, інженерні системи (опалення, вентиляція, водопостачання, електропостачання, освітлення, каналізація та водовідведення). Таким чином житловий будинок позивача на момент його знищення відповідав вимогам, визначеним п. 9 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року № 461 та міг бути прийнятим в експлуатацію. Відповідно до експертного звіту №03062025-ТВ від 03.06.2025 року житловий будинок позивача визнано непридатним до експлуатації через отримані пошкодження та рекомендовано виконання невідкладних робіт щодо демонтажу (ліквідації) об`єкта, а тому на даний час прийняття об`єкта в експлуатацію за процедурою, яка визначена постановою КМ України від 13.04.2011 №461 - не можливе. Однак з огляду на обставини справи та характер спірних правовідносин, суд може постановити рішення про визнання за позивачем права власності на зазначений вище житловий будинок, який до його знищення набув ознак закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна. Зокрема, відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Чинне законодавство в певних випадках дозволяє визнання права власності на новозбудовані об`єкти нерухомого майна, яке не прийняте в експлуатацію. Так, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Також відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В цьому разі прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомості здійснюється вже після визнання права власності на нього, що також вбачається зі змісту п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року № 461, відповідно до якого у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Чинне законодавство України, що регулює питання будівництва, прийняття в експлуатацію та порядок державної реєстрації на новостворені об`єкти нерухомого майна прийнято з метою його застування в умовах мирного часу та не враховує ті об`єктивні перешкоди, з якими стикаються власники у період війни. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Причини порушення права власності під час війни лежать за межами цивільних відносин, а тому найважливіше місце в механізмі захисту прав власників знищеного або пошкодженого майна посідає держава. В рішеннях ЄСПЛ у справі «Саргасян проти Азербайджану» (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/Sargsyan v Azerb.pdf) та «Чигаров та інші проти Вірменії» (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/Chigarov v Vurm.pdf) суд вказав на те, що держава зобов`язана запровадити відповідні механізми компенсації вартості майна, житла, землі у випадку неспроможності забезпечення можливості повернення до нього або його знищення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А тому суд, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, з огляду на вказані обставини, вважає за можливе визнати за позивачем право власності на збудований житловий будинок, який до його знищення набув ознак закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, і при цьому позивач зможе скористатися правовим механізмом компенсації знищеного майна, який передбачений Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». Судові витрати по оплаті судового збору за клопотанням позивача з відповідача не стягуються. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved