Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 26560,00 грн за кредитним договором № 11.08.2024-100001161 від 11.08.2024 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами був укладений електронний кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн на строк 124 днів. Відповідач отримав кредитні кошти, однак своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України "Про споживче кредитування". Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі та про витребування доказів від АТ КБ "Приватбанк". Ухвалою від 23 липня 2025 р. Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою суд за клопотанням позивача витребував інформацію від АТ КБ "Приватбанк" щодо емісії банківської картки № [NUMBER] на ім`я відповідача та руху коштів по цій картці за 11.08.2024. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 11.08.2024-100001161 від 11.08.2024 (далі кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 8000,00 грн на 124 дні з процентними ставками "Стандарт" 1,5% за кожен день користування кредитом протягом перших двох чергових періодів та "Економ" 1% за день користування кредитом протягом наступних чергових періодів. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 11.08.2024 на банківську картку № [NUMBER] , реквізити якої самостійно вказав позивачу. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором E613, який було відправлено 11.08.2024 о 14:13 та введено відповідачем того ж дня. Договір укладено в електронній формі через систему електронної комерції позивача з використанням механізму оферти та акцепту відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Крім основної суми кредиту договором передбачені комісії за надання кредиту в розмірі 720 грн та комісії за обслуговування по 720 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Також договором встановлена неустойка у розмірі 80 грн за кожен день невиконання або неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного зобов`язання. Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі. Згідно з підтвердженням ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 07.07.2025, 11.08.2024 о 14:13:57 на суму 8000,00 грн було успішно перераховано кошти на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 478010078, призначення платежу: видача за договором кредиту № 11.08.2024-100001161. Згідно з випискою АТ КБ "Приватбанк", на виконання ухвали суду від 23.07.2025, відповідач має відкритий рахунок у цьому банку, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 11.08.2024 було зараховано переказ на суму 8000,00 грн від ТОВ "Споживчий центр". Згідно з довідкою-розрахунком позивача, строк повернення кредиту за договором сплив 12.12.2024. Після закінчення цього строку у відповідача утворилась заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 8000,00 грн, за процентами в розмірі 12400,00 грн та за комісіями в розмірі 2160,00 грн. Позивач також заявляв про нарахування неустойки в розмірі 4000,00 грн за прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Відповідач, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Відповідач, у свою чергу, не сплатив своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями відповідно до умов договору, що випливає з розрахунку заборгованості за договором, що наданий позивачем. Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) та з 21.08.2024 включно та надалі - 1%. У даному випадку кредитний договір укладено 11.08.2024, тобто у період дії перехідних положень, коли максимальна денна процентна ставка становила 1,5%. Встановлена договором процентна ставка у розмірі 1,5% в день для періоду "Стандарт" та 1% в день для періоду "Економ" була правомірною на момент укладення договору, а тому нарахування процентів за такою ставкою до закінчення строку кредитування є правомірним. Що стосується заявленої позивачем неустойки за прострочення виконання зобов`язань у сумі 4000,00 грн. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи, що в Україні з 24.02.2022 триває дія воєнного стану, а прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором настало після закінчення строку кредитування 12.12.2024, тобто в період дії воєнного стану, відповідач звільняється від обов`язку сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язань згідно з вищезазначеною нормою. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні неустойки. Щодо комісій за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості у сумі 2160,00 грн суд зазначає, що вказані комісії були прямо передбачені умовами кредитного договору, включені до графіку платежів та загальної вартості кредиту. Відповідач, акцептувавши оферту, погодився з усіма умовами договору, включаючи сплату комісій. Підстав для відмови у стягненні комісій суд не встановлює. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту та сплати процентів і комісій, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом "Про споживче кредитування". Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону "Про споживче кредитування" визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, судовий збір стягується із відповідача пропорційно розміру задоволених вимог (2422,40 ? 22560 ? 26560). Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial