Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

У березні 2025 року до Васильківського суду Дніпропетровської області звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 01 лютого 2022 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2038902186. Відповідно до умов кредитного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 19 970,54 грн., з яких: 17 393,34 на придбання товару у ТО «Нова Лінія», 490,00 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме послуги «СМС+Довідка» та 2087,00 грн. на придбання послуг зі страхування у ТОВ «Смарт-Фінанс», з фіксованою ставкою 0,01% річних. На умовах кредитного договору відповідач придбав зазначений товар на суму 17393,34 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 01.02.2022 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. 21 червня 2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 21/06/24, відповідно до умов якого, АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за оплату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. За вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за зобов`язаннями до [PERSON] за кредитним договором № 2038902186 від 01.02.2022 року у розмірі 30 759,47 грн., з яких: 19 970,54 грн. заборгованість за кредитом, 4,77 грн. заборгованість за процентами та 10 784,16 грн. заборгованість за комісією з обслуговування кредитної заборгованості. Зазначена заборгованість вказана у виписці по особовому рахунку відповідача. Позивач просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 30 759,47 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та 9200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області Битяк І.Г. від 09.04.2025 року цивільну справу було передано на розгляд до Кременчуцького районного суду Полтавської області. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Баранської Ж.О. від 16 травня 2025 року справу передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2025 року визначено головуючим суддю Нестеренка С.Г. Ухвалою судді від 30 червня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне. 01 лютого 2022 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2038902186, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 17 393,34 грн. на придбання товару у продавця ТО «Нова Лінія», 2087,20 грн. на придбання послуг зі страхування від нещасного випадку у ТОВ «Смарт-Фінанс» та 490,00 грн. на оплату додаткових послуг банку, а саме на послугу «СМС+Довідка». Загальний розмір кредиту становив 19 970,54 грн. Кредит наданий строком до 01.02.2024, комісія за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно у розмірі 3% від суми кредиту. Пунктом 1.2 визначено, що протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 0,01% річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у Додатку № 1 до договору (п. 1.3). Згідно з п. 3 договору, відповідач звернувся до банку з анкетою-заявою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» з метою відкриття поточного (карткового) рахунку та отримання електронного платіжного засобу. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць. На дату укладення анкети-заяви розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01% річних. Строк дії кредитної лінії 12 місяців з правом продовження. 01 лютого 2022 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву (приєднання) до договору добровільного страхування життя позичальника. Страхова сума за договором становила 19 970,54 грн. Страховий платіж в місяць становив 199,71 грн. Згідно з рахунком-фактурою № Грл/NKN-0001674 від 01.02.2022 року, відповідач [PERSON] придбав у ТОВ «Нова Лінія-1» у м. Кременчуці товар на суму 17393,34 грн. (а.с. 17). Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 01.02.2022 року по 21.06.2024 року. 21 червня 2024 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс було» укладено договір факторингу № 21/06/24, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. та зареєстровано в реєстрі за № 335. Відповідно до умов даного договору, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняло право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між AT «ОТП Банк» та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників (додаток № 1 до договору), зокрема за кредитним договором, укладеним між AT «ОТП Банк» та [PERSON] . Згідно Акту прийому-передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 1 у кількості 12199. Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 30 759,47 грн., з яких: 19 970,54 грн. заборгованість за кредитом, 4,77 грн. заборгованість за процентами та 10 784,16 грн. заборгованість за комісією з обслуговування кредитної заборгованості. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2038902186 від 01.02.2022 року до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», тому відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Доказів сплати боргу матеріали справи не містять та такі не були надані відповідачем. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом у розмірі 19 970,54 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 4,77 грн. - є обґрунтованими. Щодо позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією з обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 10\~784,16 грн., суд виходить з наступного. У п. 1.1. кредитного договору вказано, що позичальник зобов`язаний сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно, у розмірі 3% від суми кредиту. Частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та інших. Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд встановив, що кредитний договір № 2038902186 від 01.02.2022 року не містять конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитів, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного договору. Тому положення договору щодо обов`язку позичальника вносити плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) - є нікчемною. Таким чином, позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією з обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 10 784,16 грн. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 19\~975,31 грн., з яких: 19 970,54 грн. заборгованість за кредитом та 4,77 грн. заборгованість за процентами, відмовивши у стягненні боргу за комісією з обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 10\~784,16 грн. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Судом позов було задоволено у загальному розмірі 19\~975,31 грн., що становить 64,94% від заявлених до стягнення 30\~759,47 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1966,38 грн. (64,94% від 3028,00грн.), відмовивши у стягненні коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1061,62 грн. (3028,00 1966,38). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача на їх користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем суду подано: копію договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., копію Акту № 1 про приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, який містить опис робіт із зазначенням загальної суми 9200,00 грн., копію платіжної інструкції № 4931 від 01.10.2024 року про оплату послуг за договором № 03-07/24 від 03.07.2025 року в сумі 9200,00 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений обсяг виконаних адвокатом робіт. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні без виклику сторін, спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення кредитного зобов`язання. Матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та на збирання яких, адвокат би витратив значний час. Судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн., який є очевидно завищеним, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial