Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором №8668902 від 28.01.2024 року у розмірі 17775 грн. та 2422,40 грн судового збору. В позовній заяві посилався на те, що 28.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8668902, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 5000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, однак відповідач не виконав умов кредитного договору. 28.05.2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №106-МЛ. Згідно вищевказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №8668902 від 28.01.2024 року. Зазначають, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 17775 грн, яка складається з: 5000 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 11925 грн прострочена заборгованість за відсотками, 850 грн прострочена заборгованість за комісією. Просять стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17775 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 30.04.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.36). Ухвалою суду від 28.07.2025 року витребувано докази (а.с.73-74). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 38, 56, 78, 94), в наданому клопотанні просив справу розглядати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.85, 91). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.39, 57, 90, 95-96). Надавши заяву про розгляд справи без його участі (а.с.53). Також відповідачем [PERSON] 09.06.2025 року був наданий відзив на позовну заяву (а.с.45-50), в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на таке. Так, вважає, що наявна в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатись електронним документом, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належним доказом укладення договору між ним та кредитором. При цьому, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи паперові копії кредитних договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. З огляду на викладене, наявна в матеріалах справи паперова копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договору між ним та кредитором. Крім того зазначає, що вимога щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту в розмірі 850 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на таке. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, положення спірного кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. А тому, в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 850 грн просив відмовити. Також в матеріалах справи відсутні докази перерахування йому грошових коштів за договором. Зазначає, що наданий позивачем до позовної заяви розрахунок суми боргу за договором не є зведеним документом, не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, відтак позивач не довів наявність заборгованості за договором позики у розмірі, зазначеному у розрахунках. Отже, матеріали справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитним договором. При цьому, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не є належними доказами наявності заборгованості та її розмірів. Вказує, що заборгованість за відсотками за кредитним договором слід розраховувати, виходячи із встановленої ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1 %. Таким чином, зазначає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за договором позики, не обгрунтовано наявність у нього заборгованості за вказаним договором у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості, правомірності нарахування відсотків за користування кредитом. 10.07.2025 року представником позивача було надано відповідь на відзив (а.с.62-67), в якій зазначив таке. Щодо укладення кредитного договору зазначає, що ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачу одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору №8668902 від 28.01.2024 року, що зафіксовано в ІТС товариства. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Зауважує, що без отримання листа на електронну адресу чи SMS-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт Мілоана за допомогою логіна та пароля, договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» не був би укладений. Тобто, даний кредитний договір відповідає внутрішній волі відповідача. Усі документи знаходяться в особистому кабінеті позичальника з якими він був ознайомлений на момент укладення договору, погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець підписав Кредитний договір шляхом використання кваліфікованого електронного підпису, відповідач шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Що стосується надання доказів до суду зазначає, що позивачем не порушено вимоги щодо подання доказів. Щодо виписки про щоденні нарахування і погашення до кредитного договору вказує, що представник позивача разом з позовною заявою в додатках надав відомості про щоденні нарахування та погашення до кредитного договору № 8668902 від 28.01.2024 року, у якій відображено рух коштів, нарахування комісії, нарахування відсотків за кожен день користування кредитом. Вказані відомості є відображенням арифметичних розрахунків, які здійснювались у відповідності до конкретних пунктів кредитного договору №8668902 від 28.01.2024 року, які ТОВ «Мілоан» використовує для моніторингу нарахування заборгованості за відсотками у відповідності з кредитними договорами. В свою чергу підставою для стягнення відповідних сум є Договір про відступлення прав вимог 106-МЛ від 25.05.2024 року а також Витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог 106-МЛ від 25.05.2024 року. Щодо доказів перерахування грошових коштів вказують, що Товариство не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, надаючи послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник. Товариством на підтвердження здійснення господарської операції щодо кредитного договору укладеного позивачем надано платіжне доручення від 28.01.2024 року про переказ коштів згідно укладеного кредитного договору, на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснюється облік за кредитним договором №8668902 від 28.01.2024 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан». Щодо комісії зазначають, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. П.1.5.1. кредитного договору від 28.01.2024 року сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 850 грн, яка нараховується за ставкою 17.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.3.3.2. договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору. Матеріали справи не містять доказів, зокрема рішення суду, яким встановлено що п.1.5.1. договору, яким сторонами погоджена сплата комісійної винагороди за надання кредиту було визнано недійсним, або звернення відповідача до Товариства із заявою про зміну цього пункту договору, тобто відповідач при укладенні договору погодився зі всіма його умовами, а відтак відсутні підстави вважати зазначену умову кредитного договору нікчемною. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитним договором вказують, що так як, Законом про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно), тому ТОВ «Мілоан» здійснювало нарахування у відповідності до змін до Закону України «Про споживче кредитування». Просили позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 28 січня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №8668902, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн, загальним строком на 105 днів і складається з пільгового та поточного періодів. Відповідно до п.п. 1.3.1., 1.3.2. Договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 12.02.2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 12.05.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з п.п.1.5.2., 1.5.3., 1.6. Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1575,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 10350,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором 427687 (а.с. 8). Істотні умови кредитного договору №8668902, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , містяться безпосередньо у цьому договорі, підписаному відповідачем одноразовим ідентифікатором. Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір про споживчий кредит №8668902 від 28.01.2024 ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: 427687, дата та час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 28.01.2024 22:55:28, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а.с.15 на звороті). З платіжного доручення №121482568 від 28.01.2024 року вбачається, що згідно договору №8668902 на картку відповідача 414949*12 зараховані кошти в сумі 5000,00 гривень (а.с.17). Згідно з\~повідомленням АТ\~КБ "ПриватБанк"\~№20.1.0.0.0/7-250806/47438-БТ\~від 12.08.2025\~та випискою\~по рахунку,\~наданими на\~виконання ухвали\~суду про\~витребування доказів,\~на ім`я\~ [PERSON] в\~банку емітовано\~картку № [NUMBER] \~(IBAN\~ [NUMBER] ), на\~яку 28\~січня 2024\~року був\~зарахований платіж\~у сумі\~5000\~грн,\~що відповідає\~даті укладання\~кредитного договору та сумі наданого кредиту (а.с.82, 83). Вказані докази спростовують доводи відповідача про не підтвердження позивачем факту перерахування кредитних коштів на його банківський рахунок. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Таким чином, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором №8668902 від 28 січня 2024 року виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів 28 січня 2024 року на банківську картку позичальника, вказану ним при заповненні анкетних (а.с. 17, 82, 83). Щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України\~«Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікаторомце дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір від 28.01.2024 року №8668902 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був підписаний шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника. Так, у п.10 договору №8668902 від 28 січня 2024 року (а.с. 8-13) вказано, зокрема позичальник: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; податковий номер: [NUMBER] ; одноразовий ідентифікатор 427687, 28.01.2024, 22:55. Доказів на спростування відповідності анкетних даних: [PERSON] в зазначеному договорі матеріали справи не містять. Таким чином, вказаний договір підписаний за допомогою електроного підпису, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів про те, що персональні дані відповідача (його паспортних даних, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитного договору від його імені, [PERSON] до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору. Щодо аргументів відповідача про те, що наявна в матеріалах справи паперова копія договору не може вважатися електронним документом, оскільки не відповідає вимогам статей 5,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належними доказами укладення договору, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1,2\~ст.100 ЦПК України\~електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Відповідно до частин 1,6 статті 95, частини 5 статті100 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. З системного аналізу положень ЦПК України вбачається, що до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі за № 755/1549/22 зазначив, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (частини четверта-шоста статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі №554/5090/16-к (провадження №51-1878кмо21) розтлумачено порядок оцінки електронного доказу та його допустимості. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Таким чином, ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. В матеріалах справи міститься паперова копія кредитного договору №8668902 від 28 січня 2024 року. Вказані копії надані у повному обсязі із відображенням усіх обов`язкових реквізитів. Таким чином, в даному випадку матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти за договором №8668902 про споживчий кредит від 28 січня 2024 року з ТОВ «Мілоан» в сумі кредиту 5000 грн. Щодо набуття права грошової вимоги за кредитним договором. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514\~ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 28 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено Договір відступлення прав вимоги №106-МЛ, за умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.19 на звороті-24). Як вбачається із Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав\~вимог №106-МЛ від 28.05.2024 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №8668902 в сумі 17775 грн., яка складається з: 5000 грн - заборгованість за сумою кредиту, 11925 грн - заборгованість за відсотками, 850 грн - заборгованість за комісією (а.с.26 на звороті). Щодо виконання взятих зобов`язань за кредитним договором відповідчем. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.\~\~ При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). Так в даному випадку матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти за договором №8668902 від 28 січня 2024 року, укладеного з ТОВ «Мілоан». Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник позивача зазначав про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором №8668902 про споживчий кредит від 28 січня 2024 року він має заборгованість, яка за даними позивача становить 17775 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 11925 грн - сума заборгованості за відсотками, 850 грн. - сума заборгованості за комісією (а.с. 19). В даному випадку відповідач за договором про споживчий кредит №8668902 від 28 січня 2024 року\~з ТОВ «Мілоан» отримав кредитні кошти в сумі 5000 грн. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Таким чином, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню. Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для стягнення відсотків за кредитом, оскільки встановлена договором відсоткова ставка суперечить вимогам ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено\~статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відтак, згідно вказаного Закону максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: - протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 22 квітня 2024 року - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, до 20 серпня 2024 року - 1,5 %; - починаючи з 241 дня з дня набрання ним чинності, тобто, з 21 серпня 2024 року, - 1%. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 28.01.2024, загальний строк кредиту становить 105 днів, який складається з пільгового та поточного періоду. Згідно з п.1.3.1. договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 12.02.2024 року. Відповідно до п.1.5.2. договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1575,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно з п.1.3.2. договору поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 12.05.2024 року. Відповідно до п.1.5.3. договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10350,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Так, на переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані за період з 28.01.2024 року по 12.05.2024 року становлять: -\~в період\~з 28.01.2024\~по 12.02.2024\~за ставкою\~2,10\~%\~(п.1.5.2.\~договору,\~пільговий період,\~розмір відповідає\~законодавчо визначеному,\~оскільки є\~не більше\~2,5%)\~і становить:\~5000\~х 2,10%\~=\~105\~х 15\~днів =\~1575\~грн. - в період з 13.02.2024 по 21.04.2024 денна ставка має бути не більше 2,5%, що узгоджується з п.1.5.3. договору, якою визначена ставка в розмірі 2,3% і становить: 5000 х 2,30% = 115 х 70 днів =\~8050 грн. - в період з 22.04.2024 по 19.08.2024 (відповідно до вимог закону)- денна ставка має бути не більше 1,5%, а отже сума заборгованості за період з 22.04.2024 по 12.05.2024 року (кінцевий строк дії договору та заявлений позивачем), повинна складати: 5000 х 1,15% = 75 х 20 днів =\~1500 грн. Отже, загальний розмір відсотків складає 11125 грн: 1575 грн + 8050 грн + 1500. Таким чином, оскільки відповідач фактично отримані кредитні кошти у добровільному порядку та встановлені в договрі строку позивачу не повернув, а також не сплатив відсотки за їх користуванням, ним не надано суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, а також відсотків, тому позовні вимоги ТОВ «Кредит-Капітал» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 16125 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 11125 грн. Щодо стягнення заборгованості зі сплати комісії, суд зазначає таке. При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за комісією в розмірі 850 грн. Заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав про те, що положення спірного кредитного договору пр сплату комісії за надання кредиту є нікчемним в силу ст.228 ЦК України. Так, судом встановлено, що згідно з п.1.5.1. договору комісія за надання кредиту: 850 грн (а.с.9). При цьому Умовами договору не передбачено, за які саме послуги має сплачуватися вказана комісія. Згідно з правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №755/11648/15-ц, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак, і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги\~Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно\~зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Разом з тим, відповідно до частин першої-другої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно з частиною 6\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Як вбачається з матеріалів справи, комісія визначена у розмірі 850 грн. Однак, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, у договорі не зазначено. Посилання на те, що комісія надається за надання кредиту, є загальним та не уточнює саме вид наданих послуг. Наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які позивачем встановлена комісія. Зазначене вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору в частині розміру комісії за обслуговування кредиту є несправедливими. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 850 грн. Таким чином, у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідач має загальну заборгованість в сумі 16125 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 11125 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 90,72 % з розрахунку: 16125 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 17775 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 90,72 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 2197,60 грн. з розрахунку: 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 90,72 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial