Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача Керівник Болградської окружної прокуратури Бахчиванжи Є.І. в інтересах держави в особі Арцизької міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 27 вересня 2021 року [PERSON] видано сертифікат, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта за адресою: вул. Будівельників, буд. № 36-а (магазину-бару), м. Арциз Одеська область проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації. [PERSON] після завершення будівництва 04 вересня 2021 року та прийняття об`єкта в експлуатацію не було укладено договір про пайову участь у\~розвитку інфраструктури населеного пункту та не виконаний обов`язок щодо сплати пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури міста. Відповідач, як забудовник, без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, у зв`язку з чим прокуратура звернулася до суду в інтересах держави з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача розмір пайової участі з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 66406,01 грн, а також судові витрати. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 28 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 24 липня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Короткий зміст відзиву на позов У відзиві на позов представниця відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що датою початку будівельник робіт є 11 липня 2021 року після проходження перевірки та реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, тому обов`язок щодо пайової участі має обраховуватися саме з цієї дати. Розробка, експертиза та затвердження проектної документації є лише підготовчим етапом у реалізації будівництва і не свідчить про фактичний початок виконання будівельних робіт, тому у відповідача не виникло обов`язку укладати договір пайової участі, оскільки об`єкт будівництва був розпочатий та закінчений у 2021 році, у період, коли такий обов`язок уже не існував. Крім того, прокурор є неналежним суб`єктом звернення до суду, оскільки орган місцевого самоврядування не визнав наявності порушення і не виявив бездіяльності. Прокуратура не має правових підстав для звернення до суду в інтересах Арцизької міської ради. Короткий зміст відповіді на відзив на позов До суду надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор просив позов задовольнити, посилаючись на те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави через порушення інтересів держави, що виражається в ухиленні відповідача від сплати пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Арцизької міської ради Одеської області, а також через нездійснення Арцизькою міською радою повноважень по зверненню до суду з позовом. Дозвільні документи лише дають право на виконання будівельних робіт, дата початку будівельних робіт зазначається (фіксується), зокрема, у загальному журналі робіт (ДБН А.3.1-5:2016 Організація будівельного виробництва), і вона не має збігатися з датою документу або днем, коли виникло право на виконання таких робіт. Доводи відповідача, що Арцизька міська рада не підтвердила інформацію про наявні порушення та не виявила їх протягом 2021 та 2025 років не є підставою для незвернення із позовом до суду та не стягнення на користь позивача безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Короткий зміст заперечення на відповідь на відзив на позов У запереченнях на відповідь на відзив, представниця відповідача посилалася на те, що органи прокуратури не наділені правом представляти інтереси Арцизької міської ради без відповідного закону або делегованих повноважень. Посилання прокуратури на ймовірний початок будівництва у 2020 році ґрунтується виключно на припущеннях. Усі документи свідчать про те, що будівництво було розпочато у 2021 році, коли не існувало обов`язку укладати договір пайової участі або здійснювати такі платежі. Проєктна документація була розроблена лише 03 листопада 2020 року, експертиза проектної документації була завершена 30 листопада 2020 року, а затвердження проектної документації замовником здійснено 22 грудня 2020 року. Короткий зміст додаткових пояснень прокуратури Згідно додаткових\~пояснень прокуратури,\~відповідач помилково\~вважає,\~що обов`язок\~пайової участі\~на нього\~не розповсюджується,\~оскільки дозвільний\~документ [NUMBER] \~в ЄДЕССБ\~визначений як\~повідомлення про\~початок виконання\~будівельних робіт,\~проте дата\~реєстрації в\~ЄДЕССБ не\~вказана.Крім того, проектна документація створена 1 листопада 2020 року та пройшла експертизу 3 листопада 2020 року. Таким чином, замовником будівництва умисно не зазначена дата під час формування дозвільного документа повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а орієнтування суду на сертифікат № ІУ101210927997 та дату 4 вересня 2021 року є введенням в оману суду з боку відповідача. Короткий зміст відповіді на додаткові пояснення У відповіді на додаткові пояснення представниця відповідача зазначає, що прокуратура не довела факту бездіяльності Арцизької міської ради, не надала доказів звернення до Арцизької міської ради з пропозицією подати позов або розглянути правову ситуацію щодо пайової участі та не отримала делегованих повноважень від Арцизької міської ради. Посилання позивача на те, що будівництво розпочато ймовірно 01 листопада 2020 року свідчить про припущення, а не про встановлений факт. Наявність містобудівних умов та обмежень сама по собі не свідчить про початок будівництва, вони лише визначають параметри, в межах яких таке будівництво може здійснюватися. Короткий зміст заперечення прокуратури У своїх\~запереченнях прокуратура\~посилається на\~те,\~що прокурор,\~звертаючись до\~суду з\~позовом,\~має обґрунтувати\~та довести\~підстави для\~представництва,\~однією з\~яких є\~бездіяльність компетентного\~органу.\~Бездіяльність компетентного\~органу означає,\~що він\~знав або\~повинен був\~знати про\~порушення інтересів\~держави,\~але не\~звертався до\~суду з\~відповідним позовом\~у розумний\~строк.Проведення підготовчих і будівельних робіт фактично за своєю суттю є єдиним нероздільним етапом забудови, право на яке замовник набуває виключно після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт». Тобто не можна ототожнювати дату подання повідомлення про початок будівельних робіт із самим початком робіт. Позиція та доводи учасників справ У судовому засіданні представник Болградської окружної прокуратури позов підтримав, просив його задовольнити. Представниця Арцизької міської ради у судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представниця відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи, встановлені судом Суд, розглянувши позовну заяву, вислухавши обґрунтування представника позивача, заперечення представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Арцизької міської ради № 587-VIII від 16 липня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється з земель «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» до земель «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», земельної ділянки 0,0385 га, кадастровий номер 5120410100:03:002:114, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у власності [PERSON] (т. 1 а.с. 48). Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт ОД051210711781 (т. 1 а.с. 37-42, 95-99). Статус декларативного документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва визначений як «діючий». Державною інспекцією архітектури та містобудування України 27 вересня 2021 року зареєстровано у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва декларацію про готовність до експлуатації об`єкта № ІУ101210927997 будівництво магазину-бару [ADDRESS] (т. 1 а.с. 16-21, 30-36). Статус декларативного документу в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва визначений як «діючий». З наявної інформації з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва вбачається, що дата початку будівництва відсутня, дата завершення будівництва 04 вересня 2021 року, строк введення об`єкта в експлуатацію 27 вересня 2021 року. Згідно з технічним паспортом на об`єкт по [ADDRESS] , технічний паспорт створений на замовлення [PERSON] 16 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 22-29). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 410136209 від 28 січня 2025 року право власності на магазин-бар, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 05 жовтня 2021 року за [PERSON] , відповідачем у справі (т. 1 а.с. 53). Відповідно до відомостей з порталу «Дія», наданого представницею відповідача, через портал Дія 11 липня 2021 року зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт СС1 № ОД051210711781 (т. 1 а.с. 91-99). За змістом наявних у матеріалах справи документів, зокрема відомостей з Реєстру документів ЄДЕССБ, вбачається, що датою початку будівництва є 11 липня 2021 року, а датою його завершення 27 вересня 2021 року. Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України. Пунктом 3 частини 1\~статті 131-1 Конституції України\~передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини 1, частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Наведеним приписам кореспондують відповідні правила\~ЦПК України, зокрема, у частині 4 статті 56 ЦПК України\~визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Системне тлумачення частин 4, 5 статті 56 ЦПК України та\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~дає можливість зробити висновок, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Прокурор, звертаючись до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, а іншою - відсутність такого органу. У\~Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99\~зроблено висновок про те, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зроблено висновки про те, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина 4\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 263/18985/19 (провадження № 61-436св22), на яку посилається заявник у касаційній скарзі. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) та у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 202/3192/17 (провадження № 61-4165св21) зроблено висновки про те, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2022 року у справі № 374/117/20 (провадження № 61-9034св22) зазначено, що невиконання прокурором вимог щодо надання до суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті. Якщо суд не установить підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, тоді позовну заяву прокурора потрібно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Частиною 1 статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад. Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до статті 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до статті 2 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. За приписами частини 1 статті 10 вищевказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Саме Арцизька міська рада розробляє, затверджує місцевий бюджет і наділена повноваженнями контролю за виконанням бюджету. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців міста. Відтак, зважаючи на викладене, що Арцизька міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, а тому є належним позивачем у цій справі. З матеріалів справи судами встановлено, що 07 лютого 2025 року Болградська окружна прокуратура зверталась до Арцизької міської ради з листом, в якому зазначала про виявлення порушення [PERSON] прав ради на отримання коштів пайової участі до бюджету міської територіальної громади. У листі міститься прохання щодо надання інформації щодо наявності або відсутності договору пайової участі під час будівництва [PERSON] об`єкта за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Арцизької міської ради прокуратуру повідомлено, що рішення про визначення пайової участі не приймалось, реєстрація договорів в журналах не велась (т. 1 а.с. 47). Враховуючи викладене, 08 квітня 2025 року Болградська окружна прокуратура надіслала Арцизькій міській раді повідомлення про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді та подання позовної заяви до суду. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. У даній справі керівник Болградської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Арцизької міської ради з вимогою до [PERSON] про стягнення 66406,01 грн. пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, оскільки Арцизька міська рада не вжила заходів щодо усунення порушень чинного законодавства України. У спірних правовідносинах порушення інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних відносинах Арцизької міської ради полягає у недоотриманні бюджетом територіальної громади значної суми коштів, оскільки кошти, які надходять від забудовників на розвиток інфраструктури та благоустрій міста є одним із основних джерел формування останнього. За таких обставин, оскільки прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, враховуючи, що міська рада самостійно не звернулася до суду, про що повідомила прокуратуру, суд дійшов висновку щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Арцизької міської ради. Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2022 року у справі № 374/117/20 (провадження № 61-9034св22), від 07 грудня 2022 року у справі № 202/3192/17 (провадження № 61-4165св21), від 21 грудня 2022 року у справі № 263/18985/19 (провадження № 61-436св22). Щодо підстав для стягнення безпідставно набутих коштів Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені\~Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~(далі - Закон № 3038-VI). До 01 січня 2020 року відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами\~статті 40 вказаного Закону. Водночас, 01 січня 2020 року набули чинності норми\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-IX\~(далі - Закон № 132-IX), якими\~статтю 40 Закону №\~\~ 3038-VI\~виключено. Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. За змістом\~Закону № 132-IX\~та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року. Відповідно до\~статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими. Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права. Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності. Стаття 40 № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною 2\~статті 331 ЦК України\~забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. Велика Палата Верховного Суду 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, аналізуючи правову природу цих правовідносин, зробила висновок, що\~з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються,\~а тому не можна вважати, що на них поширюються положення\~статті 40 Закону №3038-VI\~після втрати нею чинності. Крім того, пунктом 2 розділу ІІ Закону № 132-IX\~визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. Нормами\~статті 40 Закону № 3038-VI\~було визначено обов`язок у передбачених цим\~Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі). При цьому, статтею 40 Закону № 3038-VI\~було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Відповідно до\~Закону № 132-IX\~статтю 40 Закону № 3038-VI\~було виключено з 1 січня 2020 року. Таким чином, починаючи з 01 січня 2020 року передбачений до цього\~статтею 40 Закону № 3038-VI\~обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати. Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до\~Закону № 3038-VI\~(шляхом виключення\~статті 40 вказаного Закону\~на підставі\~Закону № 132-IX) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): - для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; - для житлових будинків -\~2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; 5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; 6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації. Суд зазначає, що передбачений прикінцевими та перехідними положеннями\~Закону № 132-IX\~порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01 січня 2020 року не були укладені; (2)\~об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. Таким чином, у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01 січня 2020 року вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, протягом 10 робочих днів після 01 січня 2020 року; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. Наведене свідчить про те, що норми абзацу 1 та 2 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21. Відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на здійснення будівельних робіт, в тому числі, реконструкцію, виникає з моменту отримання відповідно дозволу на проведення реконструкції. Положеннями частини 1\~статті 36 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності»\~у редакції, чинній станом на момент виникнення правовідносин, було передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Відповідно до положень пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466(у редакції, що діяла на момент реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт) будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта. Момент подачі повідомлення про початок ведення будівельних робіт є моментом початку будівництва. Будівництво завершується прийняттям будинку в експлуатацію, що є підставою для реєстрації права власності. Отже, правовий статус замовника існує з моменту початку будівництва і до моменту введення будинку в експлуатацію. Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 зауважив, що у випадку, якщо замовниками будівництва не буде дотримано передбаченого «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладено у поставах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22, від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 23.05.2024 у справі №915/149/23. З матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2021 року зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт ОД051210711781, 27 вересня 2021 року зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта № ІУ101210927997 будівництво магазину-бару [ADDRESS] (т. 1 а.с. 16-21, 30-36). У наявній справі встановлено, що будівництво об`єкту розпочато та закінчено у 2021 році, а тому положення абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, яким передбачено обов`язок замовника будівництва сплатити пайову участь до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію, будівництво якого розпочато у 2021 році,\~не підлягають застосуванню, оскільки на момент початку будівництва у 2021 році у відповідача був відсутній обов`язок укладати договір пайової участі із Арцизькою міською радою. Враховуючи вищевикладені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Арцизької міської ради є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо строку позовної давності Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3, частини 4 статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом\~інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28). На підставі викладеного, беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, підстави для застосування строку позовної давності, про яку заявлено представницею відповідача відсутні. Судові витрати позивача не підлягають задоволенню, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed