Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Представник позивача Органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в інтересах дітей: [PERSON] та [PERSON] ,звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 11.02.2025 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, відкрито провадження по справі. Позивач мотивує свої позовні вимоги, тим що з 09.02.2017 на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації перебували діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які опинились в складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням їх матері, [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. У 2019 році діти вже вилучались у родини у зв`язку з загрозою їх життю та здоров`ю, та два роки тимчасово проживали в Центрі соціальної реабілітації. У 2020 році до Деснянського районного суду м. Києва було подано позов органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав матері [PERSON] стосовно двох дітей, однак позов було залишено без задоволення. Згідно із висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.11.2021, діти були повернуті матері. У подальшому 14.02.2024 відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації "Про негайне відібрання дітей у матері" у [PERSON] було відібрано дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю, та влаштовано дітей до Центру соціально-психологічної реабілітації № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради) Київської міської державної адміністрації). 25.05.2024 рішенням Деснянського районного суду м. Києва у матері [PERSON] було відібрано дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. 10.07.2024 розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дітям було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та в подальшому розпорядженням Дарницької районної в м. Києві від 15.11.2024 "Про встановлення опіки над дитиною" [PERSON] та [PERSON] було призначено опікунами над дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради) матір дітей не відвідувала свої синів, не цікавилась їх станом здоров`я та умовами перебування, утримання дітей не забезпечувала. Відповідно до інформації Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб, з матір`ю дітей проведено роботу щодо подальшої долі дітей. Відповідачка з синами підтримує телефонний зв`язок і в подальшому бажає мати можливість спілкуватись з ними. Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації неодноразово наголошено [PERSON] про необхідність звернення до суду з заявою про повернення дітей, однак відповідачка із такою заявою до служби та суду не зверталась. За результатами роботи з [PERSON] позитивна динаміка відсутня. Мати дітей не вчиняє заходів щодо належного виконання батьківського обов`язку та не цікавиться долею своїх дітей. Крім того, відповідачка, будучи належним чином повідомлена, не з`явилась на комісію з питань захисту прав дитини. Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини було рекомендовано внести пропозиції до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо надання доручення Службі у справах дітей та сім`ї звернутись до суду з позовом про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного просять позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно її дітей: [PERSON] та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього [PERSON] та [PERSON] до їх повнолітня, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду на користь опікуна [PERSON] на утримання яких перебувають діти. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримувала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та зазначала, що в інтересах дітей позов необхідно задовольнити та позбавити її батьківських прав. Оскільки діти в прийомній сім`ї будуть забезпечені кращіми умовами проживання та виховання, яких вона дати синам не може. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримували та просили його задовольнити. Також в судовому засіданні були допитані діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] в судовому засіданні пояснював суду, що йому краще проживати з опікунами. Він, в силу свого віку, розуміє значення та наслідки позбавлення матері батьківських прав. Має повагу та дружні стосунку з опікунами. До того ж зазначив, що його найкращій друг це син опікунів, який став для нього братом. [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що позбавлення батьківських прав, буде як найкраще, особливо в інтересах молодшого брата, оскільки опікуни зможуть забезпечити належне виховання та утримання. Має повагу до опікунів, розуміє що вони зможуть забезпечити його та брата життя найкращими умовами. Розуміє значення та наслідки позбавлення матері батьківських прав, але бажає залишити за собою право з нею спілкуватися та допомогти матері стати на виправний шлях. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення дітей, оцінивши зібрані по справі докази, та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. [PERSON] , [PERSON] є рідними батьками: [PERSON] , [INFO] (Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ). Згідно із листа Деснянського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 24.01.2020 № 271/16.5-10, зазначено, що в актових записах про народження [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 09.02.2017 Наказом служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 05-С Про постановку на облік СЖО, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було поставлено на облік як таких, які опинились в складних життєвих обставинах. 01.07.2021 рішення Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/5006/20, позовну заяву Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, було залишено без задоволення. 14.02.2024 Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 151 Про негайне відібрання дітей у матері, було зобов`язано службу у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити заходи щодо негайного відібрання дітей - [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю дітей. 25.04.2024 рішення Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/2460/24, позов Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, задоволено. Відібрано неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. 26.04.2024 Наказами служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 78-п та № 79-п, неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] поставлено на первинний облік служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. 10.07.2024 Розпорядженнями Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 604 та № 605 неповнолітньому [PERSON] та малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківських прав. 27.09.2024 Центром соціально-психологічної реабілітації № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано відповідь, що матір дітей [PERSON] не відвідує свої синів - [PERSON] та [PERSON] в Центрі, не цікавиться їх станом здоров`я та умовами перебування. Утримання дітей не забезпечує. 15.11.2024 Розпорядженнями Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 867 та № 868 Про встановлення піклування над дитиною, над [PERSON] та [PERSON] було встановлено піклування, призначивши їм піклувальників [PERSON] та [PERSON] 30.01.2025 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від [PERSON] та [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої заявники вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно дітей. 30.01.2025 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від [PERSON] , [PERSON] надійшли заяви, відповідно до якої зазначено, що вони не заперечують щодо позбавлення батьківських прав їх матері. 28.01.2025 Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 102-464, відповідно до якого враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, діючи виключно в найкращих інтересах дитини, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір, [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. До того ж статтею 1 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зокрема позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що мати дітей виконує свої обов`язки щодо синів, або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Крім того мати дітей не заперечує проти свого позбавлення батьківських прав і вважає, що це саме в найкращих інтересах дітей. Отже суд вважає, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та належного утримання дітей, більше не проявляє щодо них батьківської турботи, не утримує дітей матеріально. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України. Під час розгляду справи суд беззаперечно встановив, що піклувальники - [PERSON] та [PERSON] в сім`ї якої проживають діти - неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] , належним чином виконують свої обов`язки щодо надання дітям належного утримання та виховання. Забезпечують дітей всім необхідним для гармонійного розвитку та зростання. Приділяють достатньо уваги, діляться батьківською любов`ю та піклуються про духовний, фізичний та моральний розвиток дітей, щоб обидва хлопчика почувалися комфортно в колі їх сім`ї та не втрачали повноцінне виховання задля інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пункт 1 ч. 1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ч. 1 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Ураховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами матері, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, беручі до уваги саме інтереси дітей, та визнання позову відповідачкою, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, оскільки вона не тільки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а ще не забезпечує належним проявом турботи по відношенню до синів. Щодо стягнення з відповідачки на користь дітей аліментів, суд дійшов до такого. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку батьків приймати участь в утриманні дитині. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Крім того суд вважає правильним зазначити, що відповідно до змісту статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища боржника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України з вираховуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та обставини справи, дійшов до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дітей необхідно стягнути з відповідачки на користь піклувальника - [PERSON] (на утримання якої перебувають діти) аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] та [PERSON] , починаючи з 10.02.2025 до повнолітня старшої дитини. Ураховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved