Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

В червні 2025 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості, вказуючи на\~те,що 15.01.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 486506-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. В свою чергу відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 22.06.2025 утворилася заборгованість у розмірі 22908 грн. 81 грн., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту 8836 грн. 00 коп.; - суми прострочених платежів по процентах 13 456 грн. 81 коп.; - суми прострочених платежів за комісією 616 грн. 00 коп. 24.07.2025 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем надано ксерокопії документів, на які позивач посилається як на належний доказ. Що суперечить ЦПК України. Відповідач з 08.08.2022 перебуває на військовій службі в Збройних силах України, тому відповідно ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Крім того, зазначає, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору в письмовій формі, так як відповідач не підписував даний договір. 30.07.2025 року через підсистему «Електронний суд»\~від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем у поданому відзиві спочатку визнається факт укладення кредитного договору, а потім з незрозумілих причин заперечується. Просить суд не брати до уваги надані представником відповідача копію військового квитка та копію посвідчення УБД, оскільки вони не засвідченні належним чином. Крім того, оскільки відповідача мобілізовано до лав ЗСУ 08.08.2022 р., тобто до укладення кредитного договору, а посвідчення УБД надано відповідачу 07.12.2024, тобто після закінчення дії кредитного договору, то відсутні докази, що відповідач перебував на військовій службі саме протягом дії кредитного договору. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві та відповіді на відзив, просив розгляди справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданому відзиві просив розглядати справу за його відсутності. Заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.01.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 486506-КС-001 про надання кредиту (далі - договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», згідно з яким кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10\~000, 00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Відповідно до п. 2.3, п. 2.4 договору передбачено, що кредит надається на строк 16 тижнів; стандартна процентна ставка: в день 2,00000000, фіксована; знижена процентна ставка: в день 1,16395000 фіксована. Згідно п. 2.5 договору, комісія за надання кредиту: 1500,00 грн. Нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Загальний розмір наданого кредиту: 10 000,00 грн(п. 2.6 договору). Строк дії договору до 06.05.2025 року(п. 2.7 договору). Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 21040, 00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 12297,45 процентів. Згідно п. 3.1 договору, кредитодавець зобов`язаний протягом 3 робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит в сумі вказаній в п. 2.1 договору, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок позичальника, який відповідає платіжній картці, що наведена в розділі 8 договору. Номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] (розділ 8 договору) ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало в повному обсязі, що підтверджується пропозицією (офертою) щодо укладення договору № 486506-КС-001 від 15.01.2024 року; прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 486506-КС-001 від 15.01.2024 про надання кредиту; договором № 486506-КС-001 від 15.01.2024 про надання кредиту; візуальною формою послідовності дій клієнта; анкетою клієнта від 15.01.2024 року. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно п. п.5 - 7 ч. 1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» терміни вживаються в такому значенні: електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Згідно ч. 13ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Вказаний договір № 486506-КС-001 про надання кредиту підписаний відповідачем електронним підписом UA-7811 (15.01.2024 02:53:52). До матеріалів позовної заяви представник позивача приєднав копію паспорту споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача), правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», які відповідно п. 7.15 договору є частиною цього договору. Таким чином, відповідач був ознайомлений з контактними даними кредитодавця, умовами кредитування, інформацією щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту, порядком повернення кредиту, що підтверджується поміткою про електронний підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст.530ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, перерахувавши 15.01.2024 02:54:14 кредитні кошти в сумі 10000 грн. 00 коп., на картку [NUMBER] , що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід». В свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] по договору №486506-КС-001 від 15.01.2024 про надання кредиту, станом на 23.06.2025 становить 22908, 81 грн., яка складається з: 8836, 00 грн. тіла кредиту, 13456, 81 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, та 616, 00 грн. заборгованості за комісією. Щодо обґрунтованості посилань відповідача на те, що оскільки він є військовослужбовцем, а тому нарахування відсотків є неправомірним, суд зауважує наступне. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. З копії військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що 08.08.2022 на підставі указу ПУ від 24.02.2022 р. № 64/2022 [PERSON] призваний у Збройні сили України та перебуває на військовій службі дотепер. Таким чином, на нього також поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за відсотками нараховувалась з 15.01.2024 по 06.05.2024 року (строк дії кредитного договору), тобто у період під час якого на відповідача [PERSON] діяли положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи вищевикладене, відсотки за період з 15.01.2024 року по 06.05.2024 року, вказані у розрахунку позивача, у розмірі 13456, 81 грн., не підлягають стягненню з відповідача. Згідно зі статтею 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із частиною третьою статті 13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Відтак, підстави для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 616,00 грн. відсутні, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку (фінансової установи). Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем в рахунок погашення кредиту внесено 4934,80 грн., з яких 1164 грн. зараховано на погашення тіла кредиту; 2886, 80 грн. на погашення відсотків та 884 грн. на погашення комісії. Оскільки, стягнення відсотків та комісії за надання кредиту з відповідача є незаконним, то і зарахування позивачем, сплачених відповідачем коштів на погашення відсотків у розмірі 2886, 80 грн. та комісії у розмірі 884 грн. є також неправомірним. Оскільки, відповідачем сплачено заборгованість у загальному розмірі 4934, 80 грн., то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суми тіла кредиту у розмірі 5065, 20 грн. Щодо доводу відповідача про відсутність у позивача оригіналів письмових доказів і як наслідок не доведення позовних вимог. Суд не приймає вказаний довід відповідача, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1ст. 81 ЦПК України). Частиною першою статті тринадцять ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст. ст.76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Згідно ч.\~1-3\~ст.\~95\~ЦПК України,\~письмовими доказами\~є документи\~(крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. \~Письмові докази\~подаються в\~оригіналі або\~в належним\~чином засвідченій\~копії,\~якщо інше\~не передбачено\~цим Кодексом.\~Якщо для\~вирішення спору\~має значення\~лише частина\~документа,\~подається засвідчений\~витяг з\~нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Відповідно до ч. 5 ст. 43 ЦПК України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями п.\~25\~розділу ІІІ\~Положення про\~порядок функціонування\~окремих підсистем\~Єдиної судової\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~затвердженого рішенням\~Вищої ради\~правосуддя від\~17.08.2021\~№1845/0/15-21,\~визначено,\~що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням. Надані позивачем докази, подані до суду у визначений законом спосіб, суд визнає їх належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.\~ В свою чергу, відповідач не надав суду докази на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі. Таким чином у сукупності досліджених матеріалів суд вважає, що позивачем доведений факт наявності спірних правовідносин, їх повного виконання фінансовою установою та ухилення від виконання відповідачем. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором № 486506-КС-001 про надання кредиту від 15.01.2024, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшли підтвердження факти укладення такого договору із дотриманням вимог законодавства щодо порядку його укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено отримання відповідачем кредиту за означеним кредитним договором на платіжну картку, яким відповідач користувався, однак не повернув, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 22,11 % від заявленої суми, тому з відповідача на користь товариства підлягає стягненню судовий збір у розмірі 535, 59 грн.

Outcome: partial