Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит вказавши, що 29.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 3514347. 15.12.2021між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15-12/2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3514347 від 29.08.2021. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ ««Коллект Центр»» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3514347 від 29.08.2021. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до Відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 10.05.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 59130 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7500 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 51105 грн.; заборгованість за комісіями- 525 грн. Відповідачем заборгованість не погашена, що й стало підставою звернення до суду. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 16000 грн. Ухвалою суду від 29.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду 28.08.2025 відмовлено в задоволені клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін. 12.08.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволені позовних вимог відмовити за безпідставністю вказавши: що будучи військовослужбовцем та учасником бойових дій звільняється від сплати нарахованих процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», тому нараховані відсотки стягненню не підлягають; встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення; у нарахуванні штрафних санкцій слід відмовити на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; позивачем не правильно враховано процентні ставки при стягненні відсотків, оскільки відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Вказана позиція також підтверджується також постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року у справі № 752/15601/24Т таким чином, позиція позивача в частині визначення суми процентів за користування не гуртуються на фактичних обставинах справи та суперечать укладеному між сторонами договору і п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»; також вказав про відсутність повідомлення про перехід права вимоги та документів, що підтверджують заборгованість; в матеріалах справи відсутні необхідні допустимі та достовірні докази щодо набуття ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прав первісного кредитора. 19.08.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі зазначивши наступне: - щодо тверджень відповідача про те, що він є військовослужбовцем та звільнений від сплати відсотків - що нарахування відсотків за договором здійснювалось в період з 29.08.2021 по 23.02.2022 р. Дата проходження військової служби з 01.08.2023 р.- дотепер. Нарахування відсотків за кредитним договором було здійснено до 24.02.2022, тобто до дати, з якої було оголошено воєнний стан, та відповідно до моменту початку перебування відповідача на військовій службі; - з приводу нарахування відсотків зазначив, що у розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона нарахована. Відповідач свій контррозрахунок не надав, заявлений до стягнення розмір заборгованості не спростував. - щодо відступлення прав вимоги вказує, що матеріали справи містять докази сплати грошових коштів за договором факторингу (платіжне доручення від 20.12.2021 № 313550011) та акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників, де під номером 4057 зазначений Відповідач. 10.01.2023 було ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3514347. Відповідно до п.5.2. Договору факторингу права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників. Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів за договором факторингу (Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, а також Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників, де під номером 16506 зазначений Відповідач. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 3514347. - щодо повідомлення про заміну кредитора зазначає, що законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісних кредиторів, так і на користь Позивача. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 29.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №3514347, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7500,00 грн. (п.1.2), строком на 30 днів з 29.08.2021 (п.1.3), термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 28.09.2021 (п.1.4.), комісія за надання кредиту 525 грн (п.15.1), проценти за користуванням кредитом 1980 грн за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день, стандартна (базова) процентна ставка становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту. Згідно п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 3514347 від 29.08.2021 є графік платежів. Додатком № 2 до договору про споживчий кредит № 3514347 від 29.08.2021 є паспорт споживчого кредиту. Як вбачається з довідки про ідентифікацію, відповідачем прийнято умови договору шляхом використання одноразового ідентифікатора W87065 за номером телефону позичальника [NUMBER] . Відповідно до п.2.1 Договору № 3514347 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно п.6.1 Договору № 3514347 цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт ТОВ «Мілоан», мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2 Договору № 3514347). Згідно із п.7.1 Договору № 3514347, цей кредитний договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Анкета-заява на кредит № 3514347 від 29.08.2021 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан». Як вбачається з довідки про ідентифікацію, відповідачем прийнято умови договору шляхом використання одноразового ідентифікатора W87065 за номером телефону позичальника [NUMBER] . ТОВ «Мілоан» 29.08.2021 перерахувало на картку [NUMBER] *12 кредитні кошти згідно договору № 3514347 в розмірі 7500 грн., що підтверджується квитанцією 1747617148 від 29.08.2021. На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Мілоан» позивачем надано відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3514347, згідно якої загальна заборгованість за договором про споживчий кредит № 3514347 станом на 27.11.2021 року становить 32505 грн. 50 коп., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 7500 гривень, заборгованість за відсотками 24480 грн, заборгованість по комісії 525 грн. 15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 3514347 від 29.08.2021 на суму 59130 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 7500 грн, заборгованість за відсотками 26625 грн, заборгованість з комісії 525 грн. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 3514347 від 29.08.2021 на суму 59130 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 7500 грн, заборгованість за відсотками 51105 грн , заборгованість з комісії 525 грн. На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Коллект Центр» позивачем надано розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит № 3514347 від 29.08.2021, згідно з яким заборгованість станом на 23.06.2025 становить 59130, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту\~7500 грн, заборгованість за відсотками 51105 грн, заборгованість з комісії 525 грн. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3514347. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електрону комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про\~електронні документи\~та електронний\~документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦУ України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, судом встановлено укладення між сторонами договору про споживчий кредит № 3514347 у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними, а також у подальшому укладення між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Капітал», між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» договорів факторингу. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Що стосується відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача у загальній сумі 51105 грн. Відповідно до п. 2.3.1.1 Договору № 3514347, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів товариством, що розміщені на веб-сайті товариства. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Пункт 2.3.1.2 Договору № 3514347 передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжив користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кілька днів, що залишалась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною ставкою, наведеною у п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування на стандартних умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Так, з відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3514347 вбачається, що останнім днем дії кредитного договору було 28.09.2021 року, проте відповідач не здійснив оплату за Кредитним договором ні по прострочених зобов`язаннях по процентах, ні по прострочених зобов`язаннях по кредиту, тому враховуючи п. 2.3.1.2 Договору строк користування кредитом було автопролонговано на 60 днів, оскільки у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом на підставі п. 2.3.1.1 Договору. В урахуванням пролонгації на 60 днів заборгованість відповідача станом на 27.11.2021 року становить 32505 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 7500 гривень, заборгованість за відсотками 24480 грн, заборгованість по комісії 525 грн. Разом з тим, після відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги 15.12.2021 року боргу у розмірі 32505 грн, ТОВ «Вердикт Капітал» безпідставно поза межами строку дії договору (з урахуванням пролонгацій) здійснив нарахування відсотків в період з 15.12.2021 року по 10.01.2023 року в сумі 26625 грн., а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом у сумі 24480 гривень за період дії договору про споживчий кредит № 3514347 з врахуванням його пролонгації. Що стосується нарахування комісії. Пунктом 1.5.1 Договору № 3514347 передбачено, що комісія за надання кредиту становить 525 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово. Відповідно до ч.2 ст.215\~ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі №343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч.8 ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі ст.55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною 3 статті 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч.3 ст.13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року у справі №6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 року у справі №524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Як вбачається з кредитного договору ТОВ «Мілоан» встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 525 грн, тобто позивачем встановлено плату за послугу, яка є обов`язком саме позивача, відповідно до умов договору. Отже, умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 525 грн. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.04.2022 року у справі №640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21.04.2021 року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15.12.2021 року у справі №209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21.07.2021 року у справі №751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем, до якого перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит, тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 31980 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7500 гривень, заборгованість за відсотками 24480 гривень. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він, як учасник бойових дій згідно з положеннями Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» у період з 29.08.2021 року по 27.11.2021 року був звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, оскільки він є військовослужбовцем та учасником бойових дій з 01.08.2023 по теперішній час, а право на пільги мали лише мобілізовані позичальники. Враховуючи, що кредитний договір був укладений до мобілізації відповідача, на нього не поширюється пільга, зазначена у ч. 15 ст. 14 згаданого Закону. Отже, до спірних правовідносин не застосовується положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки положення зазначеного закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час її розгляду, на спірні правовідносини не поширюється, що узгоджується із правовими висновками, які викладені у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 426/42/64/19 (провадження № 61-7310св24). Доводи відповідача щодо нарахованих процентів, розмір яких значно перевищує суму заборгованості за кредитом та їх суперечність ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» не заслуговують на увагу з огляду на наступне. У частині третій статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання. Разом з тим, проценти відповідно до ст.ст. 1048, 10561\~ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання. Оскільки нараховані відповідно до статей 1048, 10561\~ЦК України проценти за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», на думку суду відсутні підстави для визнання умов кредитного договору в частині передбачених процентів за користування кредитом, несправедливими. Крім того, підписуючи договір, відповідач добровільно погодився з розміром процентів за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору. Незгода відповідача з розрахунком позивача не є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки заперечуючи розмір нарахованих відсотків, відповідач мав можливість надати свій контррозрахунок або докази виконання зобов`язання або докази невірного нарахування суми заборгованості по відсоткам, проте таких доказів відповідачем суду надано не було. Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такий висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18). Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 59130 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 31980 грн, що становить 54% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1308 грн. Крім того, позивач просить стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 16000 грн, надавши копію договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, укладений між позивачем і адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс - лист адвокатських послуг, заявку на надання юридичної допомоги № 491 від 02.06.2025, витяг з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року. Згідно статей 133,\~137\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Виходячи з конкретних обставин справи, її складності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони, віднесення справи до категорії малозначних, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу (доказів оплати) позивачем послуг за договором про надання правової допомоги від 01.07.2024, зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн, що є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом. Отже, витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складають 2160 грн (4000 грн х 54 : 100 = 2160 грн).

Outcome: partial