Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Салтисюк Ю.В., з позовом до Чернеччинської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що [INFO] померла її мати, [PERSON] . На момент своєї смерті [PERSON] на праві приватної власності, володіла наступним нерухомим майном, яке увійшло до складу спадщини: 1) Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1959 року забудови, загальною площею 49,65 кв.м., житловою площею 22,83 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , який має наступні технічні характеристики: А - будинок, загальна площа 42,53 кв.м., житлова площа 22,83 кв.м.; а- прибудова, загальна площа 7,12 кв.м.; Б - літня кухня, загальна площа 44,1 кв.м.; В- сарай, загальна площа 35,65 кв.м.; Г,ПГ погріб з шийкою, загальною площею 1,97 кв.м.; Д- сарай, загальна площа 9,61 кв.м.; К- колодязь, загальна площа 1,0 кв.м. 2) Земельна ділянка площею 1,741 га, розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 1222382000:02:002:0862. 3) Земельна ділянка площею 1,1500 га, розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (попередня назва Магдалинівського, Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:001:0854. 4) земельна ділянка площею 4,6300 га, розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (попередня назва Магдалинівського, Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:001:0855. Після смерті [PERSON] заповіт не залишала та відповідно спадкування її прав та обов`язків здійснювалося за законом. 04.06.2024 позивачка з метою оформлення спадкових прав на спадщину за законом після смерті її матері, звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Щока В.О. На звернення позивачки приватним нотаріусом було надано лист вих.№153/01-16 від 04.06.2024 «Про оформлення спадкових прав», за змістом якого позивачці відмовлено у відкритті спадкової справи з підстав пропуску шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Враховуючи факт відмови нотаріуса у відкритті спадкової справи після смерті [PERSON] , за заявою [PERSON] , єдиним ефективним способом захисту свого права на спадкове майно після смерті матері у позивачки є звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивачка зазначає, що її мати, [PERSON] , незважаючи на наявність реєстрації за адресою [ADDRESS] фактично, починаючи з 2018 року і до моменту своєї смерті постійно проживала разом з позивачкою у її будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки в силу похилого віку та наявності хронічних захворювань не мала можливості самостійно себе обслуговувати та потребувала постійного догляду. Факт відсутності реєстрації позивачки за адресою місця проживання її матері, [PERSON] на момент її смерті, жодним чином не спростовує факту саме постійного проживання спадкоємця і не являється визначальним фактором при оцінці вказаних правовідносин. Враховуючи положення ст.1261 ЦК України, позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, та прийняла спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, як особа, що постійно проживала з спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті. На підставі наведеного, просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] на: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1959 року забудови, загальною площею 49,65 кв.м., житловою площею 22,83 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , який має наступні технічні характеристики: А - будинок, загальна площа 42,53 кв.м., житлова площа 22,83 кв.м.; а- прибудова, загальна площа 7,12 кв.м.; Б - літня кухня, загальна площа 44,1 кв.м.; В- сарай, загальна площа 35,65 кв.м.; Г,ПГ погріб з шийкою, загальною площею 1,97 кв.м.; Д- сарай, загальна площа 9,61 кв.м.; К- колодязь, загальна площа 1,0 кв.м. - земельну ділянку площею 1,741 га, розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 1222382000:02:002:0862. - земельну ділянку площею 1,1500 га, розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (попередня назва Магдалинівського, Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:001:0854. - земельну ділянку площею 4,6300 га, розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (попередня назва Магдалинівського, Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:001:0855. Ухвалою від 02 червня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Ухвалою від 02 липня 2025 року за клопотанням представника позивача витребувано у Магдалинівській державній нотаріальній конторі довідку про наявність заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою від 13 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та цивільна справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник Чернеччинської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без їх участі. Вислухав пояснення позивачки та її представника, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено\~ст.ст.12\~13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.07.2024 та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.07.2024 (а.с.13-13). [INFO] [PERSON] померла, про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.04.2022 (а.с.15). Після смерті\~ [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із належного останній на праві приватної власності майна: 1. Житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 49,65 кв.м., житловою площею 22,83 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , який згідно технічного паспорту має наступні технічні характеристики: А - будинок, загальна площа 42,53 кв.м., житлова площа 22,83 кв.м.; а- прибудова, загальна площа 7,12 кв.м.; Б - літня кухня, загальна площа 44,1 кв.м.; В- сарай, загальна площа 35,65 кв.м.; Г,ПГ погріб з шийкою, загальною площею 1,97 кв.м.; Д- сарай, загальна площа 9,61 кв.м.; К- колодязь, загальна площа 1,0 кв.м. (а.с.18-20). Право власності [PERSON] на житловий будинок підтверджено свідоцтвом на право приватної власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 23.12.2012 (а.с.16). Державна реєстрація права власності на житловий будинок здійснена 23.12.2012 шляхом внесення відомостей до реєстрової книги 4 Магдалинівського бюро технічної інвентаризації, за номером 572 та внесення відповідних відомостей до електронного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №36911591 від 23.12.2012 (а.с.17). 2. Земельна ділянка площею 1,741 га, розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 1222382000:02:002:0862, на підставі рішення Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області №775-35/VII, виданим 16.07.2019 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2019, номер запису про право власності 34729000, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.05.2025 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193764743 від 18.12.2019 (а.с.23-31). 3. Земельна ділянка площею 1,1500 га, розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (попередня назва Магдалинівського, Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:001:0854, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №006612, виданим Дмухайлівською сільською радою народних депутатів 06.11.2000, що підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.05.2025 (а.с.23, 32-37). 4. Земельна ділянка площею 4,6300 га, розташована на території Чернеччинської (попередня назва Дмухайлівської) сільської ради Самарівського (попередня назва Магдалинівського, Новомосковського) району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222382000:01:001:0855, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №006612, виданого Дмухайлівською сільською радою народних депутатів 06.11.2000, що підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.05.2025 (а.с.23, 40-45). За життя [PERSON] заповіту не залишила. 04.06.2024 позивач [PERSON] з метою оформлення спадкових прав на спадщину за законом після смерті матері звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Щока В.О. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Щока В.О. від 04.06.2024 №153/01-16, наданого на звернення позивача, нотаріусом було відмовлено позивачу у заведенні спадкової справи після смерті її матері, [PERSON] у зв`язку з пропущенням терміну для прийняття спадщини та роз`яснено її право на звернення до суду (а.с.48). Як вбачається з довідки сімейного лікаря «Магдалинівського ЦПМСД Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області» від 08.01.2025, [PERSON] , [INFO] , дійсно за станом здоров`я проживала у своєї доньки за адресою [ADDRESS] , у період з 2018 року до моменту смерті [INFO] , так як потребувала постійного стороннього догляду та амбулаторного лікування (а.с.49). Відповідно до довідки виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області від 08.01.2025, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , дійсно була зареєстрована з 04.07.1986 по момент смерті за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживала з 2018 року за адресою: [ADDRESS] по день смерті (а.с.50). Відповідно до листа Магдалинівської державної нотаріальної контори від 15.07.2025 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №81872319 від 15.07.2025, спадкова справа після [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня (а.с.75-76). У судовому засіданні за клопотанням представника були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою та подругою позивачки, знає її давно, часто бувала у позивачки вдома. Підтвердила, що мати позивачки, [PERSON] , постійно мешкала разом з позивачкою з 2018 року по день своєї смерті за адресою [ADDRESS] , оскільки була хвора, погано ходила та позивачка за нею доглядала. Будинок, де раніше жила [PERSON] , пустував, там ніхто не жив. [PERSON] померла у позивачки, поховала її також позивачка. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивачки, живуть на одній вулиці, знає її давно. З позивачкою приблизно з 2017-2018 року проживала її мати, [PERSON] ( [PERSON] ), яка не могла себе обслуговувати самостійно. Вона проживала у позивачки постійно до своєї смерті, нікуди не виїжджала, в будинку були її речі та особиста кімната. Позивачка доглядала за матір`ю та поховала її. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона сусідка позивачки, підтримують дружні стосунки. Позивачка забрала свою маму, Раїсу Макарівну ( [PERSON] ), до себе на проживання приблизно з 2017-2018 року, і з цього часу і до смерті вона постійно мешкала разом з позивачкою, яка про неї піклувалася. Мати позивачки була вже похилого віку, погано пересувалася внаслідок хвороби ніг. В будинку у неї була своя кімната, поховала її також позивачка. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є кумою позивачки. Приблизно з 2017-2018 року позивачка доглядала свою маму, забрала її до себе на [ADDRESS] , де вони і мешкали разом до її смерті. У будинку в неї була окрема кімната, там же вона і померла. Свідок [PERSON] (син позивачки) суду показав, що з 2018 року його бабуся, [PERSON] , постійно жила з ними за адресою [ADDRESS] до своєї смерті. Бабуся була вже старенька, потребувала стороннього догляду, мати її доглядала. З приводу спадкування між ними ніколи не було суперечок. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, позивачка посилається на те, що фактично мешкала разом зі своєю матір`ю на момент її смерті, а тому прийняла спадщину в силу ст.1268 ЦК України. Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В силу положень\~статті 1216 ЦК України\~спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на\~спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Оскільки спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] за життя не залишила заповіту, спадкування в даному випадку здійснюється за законом. Отже, позивач [PERSON] , враховуючи положення ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем за законом першої черги. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до частини першої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК). Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття. В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до\~статті 3\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні"\~(у\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин)\~місце перебування\~-\~житло або\~спеціалізована соціальна\~установа для\~бездомних осіб,\~інший надавач\~соціальних послуг\~з проживанням,\~у якому\~особа,\~яка отримала\~довідку про\~звернення за\~захистом в\~Україні,\~проживає строком\~менше шести\~місяців на\~рік або\~отримує соціальні\~послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги. Встановлення зазначених обставин є необхідним для вирішення питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5\~(у редакції, чинній на момент винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Аналогічний висновок міститься у Постанові КЦС ВС від 26 квітня 2023 у справі № 204/1052/20, від 19.05.2021 у справі № 937/10434/19. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 06 травня 2020 року у справі № 478/1995/18, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Правові висновки у вказаних справах ґрунтуються на тому, що факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємця для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджується не лише фактом їх реєстрації за однією адресою, а й іншими належними і допустимими доказами. Застосування такого підходу щодо встановлення факту спільного проживання спадкодавця та спадкоємця для прийняття спадщини незалежно від факту їх реєстрації за однією адресою відповідає положенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», нормам Книги шостої ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду, оскільки спрямоване на безперешкодну реалізацію спадкоємцем своїх прав. Судом встановлено, що померла [PERSON] фактично проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з донькою, [PERSON] по день своєї смерті, що підтверджується довідкою сімейного лікаря від 08.01.2025, довідкою виконкому Чернеччинської сільської ради від 08.01.2025 та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Факт відсутності реєстрації [PERSON] на момент смерті за адресою місця проживання її доньки [PERSON] , жодним чином не спростовує факту саме постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, і не являється визначальним фактором при оцінці вказаних правовідносин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку\~про доведеність факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] станом на день її смерті. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. \~ \~ \~ \~Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] на день смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] проживала разом з нею за адресою [ADDRESS] , отже, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Разом з тим, на звернення позивачки до нотаріальної контори, нотаріусом було відмовлено у заведенні спадкової справи після смерті матері. Інші спадкоємці до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Суд приймає до уваги, що позивач вичерпала усі наявні заходи для отримання спадщини після померлої матері [PERSON] , але не може у нотаріальній конторі отримати свідоцтво на спадщину за законом, оскільки нотаріусом фактично відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої матері, з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд вважає, що визнання права власності на спадкове майно є належним способом захисту прав позивача. Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved