Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі - ТОВ «ФК «Паріс») у якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Паріс» заборгованість у розмірі 32\~921,11 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 08.08.2019 року між акціонерним товариством «РВС Банк» (далі - АТ «РВС Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0037458. Відповідно до умов укладеного Кредитного договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 21\~538,46 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши [PERSON] кредитні кошти на умовах визначених кредитним договором. За договором про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги № 29072021/1 від 29.07.2021 року. З цих підстав, правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «РВС Банк» стало ТОВ «ФК «Паріс», яке набуло право вимоги заборгованості за Кредитним договором № 0037458 від 08.08.2019 року. Зокрема, п. 2.2 Договору визначено, що Сторони домовились, що Права вимоги включають всі права вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення, а також всі похідні вимоги з цих договорів або такі, що випливають з них, в тому числі, але не виключно: вимоги по нарахуванню та стягненню процентів, неустойки, штрафів, індексу інфляції, трьох відсотків річних та/або збитків, вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги по отриманню коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсним договорів, права, що випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та передане стягувачу в погашення боргу, мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права кредиторів, права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів, права на отримання повернутих (невикористаних) авансових внесків, сплачених судових зборів тощо. Згідно договору відступлення права вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача на загальну суму 32\~921,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту 16\~894,39 грн, заборгованість за процентами 2\~998,74 грн., заборгованість за комісією 10\~463,51 грн, пені 410 грн.) Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «ФК «Паріс», представник позивача просить позов задовольнити шляхом стягнення [PERSON] , 21\~538,46 грн. та сплаченого судового збору. 05 вересня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси\~було ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позов був задоволений. 04 листопада 2024 року представник відповідача [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. подала заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року та призначити справу до судового розгляду. 02 грудня 2024 року ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2023 року. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження\~на 04.03.2025 року о 14 год. 45 хв. у приміщенні суду. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Паріс» не з`явився, в позові зазначив про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач\~та представник відповідача в судовому засідання просили відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у заяві про перегляд заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2019 року між акціонерним товариством «РВС Банк» (далі - АТ «РВС Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0037458. Відповідно до умов укладеного Кредитного договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 21\~538,46 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши [PERSON] кредитні кошти на умовах визначених кредитним договором. Згідно договору про відступлення прав вимоги № 29072021/1 від 29.07.2021 року, правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «РВС Банк» стало ТОВ «ФК «Паріс», яке набуло право вимоги заборгованості за Кредитним договором № 0037458 від 08.08.2019 року. Вказані вище вимоги відповідачем не були виконані, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом\~ст. 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої, третьої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 ЦК України. Вищенаведені обставини підтверджують факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що дає право на стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми за кредитом з [PERSON] . Відтак, станом на 13.03.2023 року заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК ПАРІС» становить 28\~206,98 грн. (заборгованість за тілом кредиту 16\~894,39 грн., заборгованість за процентами 679,08 грн., заборгованість за комісією 10\~463,51 грн., пені 170 грн.) У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 28\~206,98 грн. в порядку ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 2\~921,16 грн. 18 % річних за користування грошовими коштами за період з 29.07.2021 р. по 23.02.2022 р., 1792,97 грн. інфляційних втрат за період з 29.07.2021 р. по 23.02.2022 р., що в загальному розмірі становить 32\~921,11 грн. Відповідач не надав ніяких доказів, які б спростовували вказані твердження позивача. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Між тим, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо сплати заборгованості або щодо не виконання АТ «РВС БАНК» та/або ТОВ «ФК ПАРІС» своїх зобов`язань за договорами. Жодних доказів того, що відповідач не отримувала кредиту, або доказів отримання його в неповному обсязі, відповідачем не представлено, а судом не встановлено. Посилання відповідача у заяві про перегляд заочного рішення, жодним чином не спростовують факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами та погашення існуючої заборгованості чи хоча б часткового її погашення. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Так, постановами Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17 визначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно з ч.ч.1-3\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, і враховуючи, що існування заборгованості не спростовано, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved