Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

21.03.2024 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Герасимчук О.О. через сиситему "Електронний суд" подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 01.09.2023 в сумі 9000,00 доларів США та судові витрати. 25.04.2024 відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Желізко В.Р. засобами поштового зв`язку подала зустрічну позовну заяву про визнання правочину недійсним. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги за первісним позовом. 01.08.2020 між сторонами був укладений шлюб. 02.08.2023 відповідач звернулася до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. Після цього, відповідач звернулася до позивача з проханням дати їй в борг 9000,00 доларів США для особистих потреб. Позивач погодився, однак відповідної суми коштів у нього не було, тому він позичив кошти в сумі 9000,00 доларів США строком на 6 місяців в свого брата [PERSON] , про що 28.08.2023 написав розписку. Отримавши кошти від [PERSON] позивач надав їх у борг відповідачу з умовою, що вона йому поверне кошти, а він їх поверне своєму брату. 01.09.2023 відповідач [PERSON] особисто підписала розписку про те, що отримала в позику грошові кошти у сумі 9000,00 доларів США з терміном повернення до 01.03.2024. У розписці відповідач вказала, що цією розпискою вона підтверджує факт отримання 01.09.2023 від [PERSON] зазначеної вище суми позики. Грошових коштів за борговою розпискою відповідач не повернула, тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 01.09.2023 в сумі 9000,00 доларів США. Позиція відповідача. Відповідач відзиву не подала. Звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання правочину недійсним. Вважає, що розписка є фіктивною, оскільки жодних коштів вона не отримувала, а підписати спірну розписку її змусив позивач під психологічним тиском та погрозами. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги за зустрічним позовом. Сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.08.2020 до 15.12.2023. Відповідач [PERSON] в січні 2023 року поїхав в Республіку Чехія на заробітки. На початку липня 2023 відповідач попросив її написати розписку про те, що вона, начебто, позичила в його брата [PERSON] грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США. При цьому, відповідач їй пояснив, що жодних коштів вона ні отримувати, ні повертати вона не буде. У кінці липня на початку серпня 2023 року [PERSON] дізналася про те, що її чоловік зрадив подружній вірності, а тому 02.08.2023 вона подала позов до суду про розірвання їх шлюбу. Однак, 19.08.2023 позивач поїхала до відповідача в Республіку Чехія, де вони проживали як подружжя. 25.08.2023 вона повернулася в Україну, подала заяву до суду про надання терміну на примирення, оскільки вони мали намір зберегти сім`ю. Після цього, [PERSON] в телефонній розмові попросив її написати ще одну розписку про позику вже в нього грошових коштів в сумі 9000,00 доларів США і щоб розписка була датована 01.09.2023. Вона відмовилась, після чого [PERSON] почав чинити на неї тиск та вимагав написати розписку. Сподіваючись на те, що після підписання розписки, яку вимагав [PERSON] , можна буде вести мову про взаємну довіру і знову спробувати налагодити стосунки, вона врешті погодилася виконати вказану вимогу чоловіка і в середині жовтня 2023 року пішла за вказаною її чоловіком адресою, де незнайомий їй чоловік надав для підпису надруковану з використанням оргтехніки розписку, в якій було вказано про те, що 01.09.2023 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 9000,00 доларів США. Однак, після підписання цієї розписки поведінка [PERSON] змінилася, він не хотів зберегти сім`ю і наполягав на пришвидшенні розлучення. Вважає, що відповідач переслідував мету отримати від неї кошти, вдався до обману та чинення на неї психологічного та морального тиску. Вказаними діями [PERSON] намагався надати грошової вартості своїй фізичній праці, яку він виконував під час проведення ремонтних робіт за місцем їх спільного проживання під час перебування з нею у шлюбі та стягнути з неї ці кошти. Стверджує, що 01.09.2023 у с. Явора Самбірського району Львівської області вона не отримувала від [PERSON] грошових коштів у розмірі 9000,00 доларів США, [PERSON] перебуває за кордоном, а спірну розписку підписала під психологічним тиском та погрозами з боку [PERSON] . Позиція відповідача за зустрічним позовом. Відповідач відзиву на зустрічну позовну заяву не подав. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Герасимчук О.О. заперечив проти зустрічної позовної заяви, просив відмовити в задоволенні цього позову. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Суд своєю ухвалою від 25.03.2024 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. 25.04.2024 відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Желізко В.Р. засобами поштового зв`язку подала заяву про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову та зустрічну позовну заяву про визнання правочину недійсним. Суд своєю ухвалою від 13.05.2024 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним прийняв до розгляду та об`єднав в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. 13.05.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Желізко В.Р. через підсистему "Електронний суд" подав заяву про поновлення процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів у справі, клопотання про виклик в судове засідання свідків, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. 21.05.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Герасимчук О.О. подав клопотання про долучення доказів. Суд своєю ухвалою від 06.06.2024 призначив у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Львівського НДІСЕ. Провадження у справі суд зупинив на час проведення експертизи. 02.07.2024 на адресу суду надійшов лист в.о.директора Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України Н.Хомич від 28.06.2024 №5358/07/вих.-24/ЛЕП про усунення протягом 30 календарних днів перешкод, пов`язаних з неможливістю проведення експертизи. Для вирішення питання щодо усунення вказаних вище недоліків, забезпечення подальшого виконання ухвали суду про призначення експертизи в справі, суд своєю ухвалою від 16.07.2024 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання. 19.07.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Желізко В.Р. подав клопотання про витребування доказів. Суд своєю ухвалою від 19.07.2024 зобов`язав позивача [PERSON] надати суду перелік об`єктів дослідження та перелік зразків для порівняльного дослідження із зазначенням їх індивідуальних ознак. 24.07.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Герасимчук О.О. подав клопотання про надання додаткового строку для виконання вимог ухвали суду від 19.07.2024. Суд своєю ухвалою від 25.07.2024 задоволив клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Герасимчука О.О. про продовження процесуального строку. 14.08.2024 позивач [PERSON] подав клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 19.07.2024. Суд своєю ухвалою від 20.08.2024 витребував докази в справі. Суд своєю ухвалою від 20.08.2024 надіслав експертам Львівського НДІСЕ для виконання ухвалу суду від 06.06.2024 про призначення судової почеркознавчої експертизи. Надав в розпорядження експертів матеріали цивільної справи № 458/303/24 в одному томі, в яких містяться оригінали об`єктів дослідження. 24.09.2024 на адресу суду надійшла відповідь ПрАТ «ВФ Україна» від 05.09.2024 № OUT-GD-2411449/KI на виконання вимог ухвали суду від 20.08.2024. 09.10.2024 та 29.10.2024 на адресу суду надійшла відповідь Держприкордонслужби від 07.10.2024 №19-68793/18/24-Вих на виконання вимог ухвали суду від 20.08.2024. 02.12.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Желізко В.Р. через підсистему "Електронний суд" подав клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи експертами Львівського НДЕКЦ МВС України. 03.12.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Герасимчук О.О. через підсистему "Електронний суд" подав заперечення на клопотання від 02.12.2024. 16.12.2024 на адресу суду надійшов лист директора Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України М. Зелінської №10085/07/вих-24/ЛЕП від 10.12.2024 про залишення ухвали суду без виконання, одночасно повернуто матеріали цивільної справи № 458/303/24. Суд своєю ухвалою від 16.12.2024 поновив провадження у справі, призначив підготовче засідання. Суд своєю ухвалою від 14.01.2025 задоволив частково клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Желізко В.Р. в частині зміни експертної установи. Проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 06.06.2024 в цивільній справі №458/303/24 доручив експертам Львівського НДЕКЦ МВС України. 14.02.2025 на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Львівського НДЕКЦ МВС України П.В. Тугай від 11.02.2025 № СЕ-19/114-25/3042-ПЧ/КЛ про надання додаткових зразків в цивільній справі №458/303/24, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи. Для вирішення клопотання експерта, забезпечення подальшого виконання ухвали суду про призначення експертизи в справі, суд своєю ухвалою від 17.02.2025 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Суд своєю ухвалою від 26.02.2025 зобов`язав позивача [PERSON] надати суду додаткові зразки підписів. 25.03.2025 на виконання вимог ухвали від 26.02.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Герасимчук О.О. подав клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 25.03.2025 надіслано експертам Львівського НДЕКЦ МВС України додаткові зразки об`єктів дослідження. 08.04.2025 на адресу суду від Львівського НДЕКЦ МВС України надійшло повідомлення судового експерта П.В.Тугай від 31.03.2025 №СЕ-19/114-25/3042-ПЧ про неможливість проведення судової експертизи та повернуто матеріали цивільної справи. Суд своєю ухвалою від 09.04.2025 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Суд своєю ухвалою від 13.05.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. 15.09.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Желізко В.Р. через канцелярію суду подав заяву про долучення доказів витрат на професійну правничу допомогу. 24.09.2025 представник позивача адвокат Герасимчук О.О. на стадії ухвалення судового рішення у справі через підсистему «Електронний суд» подав додаткові пояснення в справі. 25.09.2025 представник відповідача адвокат Желізко В.Р. через підсистему «Електронний суд» подав клопотання на спростування додаткових пояснень. Сторони в справі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, причин неявки не повідомили. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Герасимчук О.О., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав первісну позовну заяву з підстав та мотивів, які в ній викладені. Додатково пояснив, що між сторонами 01.09.2023 було укладено договір позики, на підтвердження чого відповідач [PERSON] написала боргову розписку, яку було надано до суду в оригіналі. Кошти в сумі 9000 доларів США були передано позивачем безпосередньо відповідачу на території України. Ці кошти позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] після того, як позичив їх у свого брата [PERSON] , тому що в нього такої суми грошей не було. Кошти були отримані під час перебування сторін в шлюбних стосунках, але відповідач позичала ці кошти виключно для власних потреб. Згодом їх шлюб було розірвано в судовому порядку. Відповідач отримані в борг кошти в сумі 9000 доларів США не повернула [PERSON] , тому існують боргові зобов`язання. Доводи відповідача про те, що боргову розписку було написано під психологічним тиском, погрозами позивача, не підтверджені жодними доказами. З урахуванням викладеного просив стягнути з відповідача в користь позивача грошові кошти в сумі 9000 доларів США, які вона отримала в борг 01.09.2023 для власних потреб і відмовляється добровільно повертати. Щодо зустрічного позову, пояснив, що позивач не ставить під сумнів розписку та не оспорює сам факт її підписання. Відомостей, що вказана розписка підписана не позивачем чи підписана іншою особою немає. Сума позики не є надто великою. Доводи відповідача про те, що боргову розписку було написано під психологічним тиском, погрозами позивача, не підтверджені жодними доказами. Ураховуючи наявність боргової розписки, а також, те, що матеріали справи не містять доказів того, що розписка підписана іншою особою, та вчинення щодо позивача психологічного тиску для написання вказаної розписки, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. У подальші судові засідання представник [PERSON] - адвокат Герасимчук О.О. не прибув, 02.09.2025 через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі [PERSON] та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечує. При цьому, зазначив, що з метою врегулювання спору за первісним позовом позивач, на зустрічну пропозицію відповідача щодо погашення боргу за борговою розпискою, шляхом поступок запропонував сплатити відповідачеві половину суми за борговою розпискою в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, однак відповідач відмовилася від цієї пропозиції. У судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Желізко В.Р. заперечив проти первісного позову, оскільки позивач [PERSON] грошових коштів в сумі 9000 доларів США відповідачу [PERSON] у борг 01.09.2023 не передавав, [PERSON] не мав таких коштів, оскільки тривалий час ніде не працював. З метою створення враження про наявність у нього коштів він і представив копію розписки про те, що він, нібито, позичив ці кошти у свого брата, однак той також ніде не працював тривалий час. Є дві боргові розписки, одна з яких була написана в липні 2023 року, коли позивач перебував за кордоном на заробітках. [PERSON] звернувся до відповідачки, яка на той час була його дружиною, з проханням допомогти його брату та написати розписку про отримання від нього грошей в борг в сумі 9000,00 доларів США. Розписка датована 01.09.2023, але була написана в липні 2023. У серпні 2023 року відповідач подала до суду заяву про розірвання шлюбу, а позивач просив її забрати позов. [PERSON] поїхала до нього за кордон, де вони проживали тиждень часу як подружжя. 25.08.2023 [PERSON] повернулася в Україну з досягненням певних домовленостей про те, що вона з позивачем буде налагоджувати стосунки, щоб зберегти сім`ю. Тому, [PERSON] подала до суду заяву для надання строку для примирення подружжя. Разом з тим, після її повернення в Україну, позивач почав її просити, щоби вона написала йому ще одну розписку на тих самих 9000,00 доларів США, на які була вже була написана розписка в липні 2023 року. Відповідач не хотіла писати розписку, але позивач почав чинити на неї психологічний тиск, говорив про поширення щодо неї різного роду компрометуючої інформації. Будучи під впливом такого тиску, сподіваючись на відновлення подружніх відносин, відповідач лише в середині жовтня 2023 року написала спірну розписку. Після цього, позивач різко змінив до неї свої відношення, почав наполягати на розірвання шлюбу в судовому порядку. Представник відповідача звернув увагу на те, що в розписці чітко зазначено, що ці кошти відповідач взяла в борг у позивача 01.09.2023 в селі Явора. Однак, в цей день відповідач не була в с. Явора Самбірського району, а позивача взагалі не було на території України, звідки він виїхав ще на початку 2023 року і до сьогоднішнього часу не повертався в Україну. З огляду на вказані обставини ця розписка є безгрошова. Наміру позичати та отримувати в борг коштів ніхто зі сторін не мав. Спірна розписка містить недостовірні відомості в частині місця її складання, тобто місця укладення договору, дати отримання коштів, дати її підписання, що є суттєвими обставинами. Розписка підписана відповідачем не 01.09.2023 в с. Явора, а в середині жовтня в м. Турка, при цьому, позивача вона не бачила з 25.08.2023 по даний час. [PERSON] не отримувала від [PERSON] грошові кошти в борг, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Просив задоволити зустрічний позов та визнати недійсною спірну розписку, оскільки така написана під психологічним впливом на відповідача з боку позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її колишнім зятем, а [PERSON] - її дочка. Після їх одруження вони проживали в її будинку в с. Завадівка. Дочка працювала в магазині продавцем, а [PERSON] їздив на заробітки. У січні 2023 року [PERSON] виїхав за кордон. У серпні 2023 дочка їй повідомила, що у [PERSON] є інша дівчина. Під впливом емоцій її дочка подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Однак після цього, вона хотіла зберегти сім`ю та в серпні 2023 року поїхала до нього за кордон. Вони помирилися, і вона подала заяву до суду на примирення. Дочка розповіла, що [PERSON] просив її написати розписку, що нібито вона позичила в його брата [PERSON] кошти в сумі 9000,00 доларів США. Таку розписку [PERSON] написала в липні 2023 року. Після повернення [PERSON] в Україну у вересні 2023 року в телефонному режимі її чоловік [PERSON] попросив, щоб вона написала йому ще одну розписку, що нібито вона, [PERSON] , позичила в нього гроші в сумі 9000,00 доларів США, оскільки йому треба виготовити документи і йому необхідне було підтвердження, що в нього є такі гроші. Оскільки [PERSON] не хотіла писати розписку, [PERSON] почав їй погрожувати. У жовтні місяці 2023 року в [PERSON] була депресія, вона проходила курс лікування. У листопаді 2023 року [PERSON] поїхала в Республіку Чехія до її сестри, а в грудні місяці їх шлюб з [PERSON] було розірвано. В березні 2024 року отримала судову повістку про виклик дочки в суд. Тоді [PERSON] їй розповіла, що в жовтні 2023 року вона написала розписку, оскільки [PERSON] її ображав, обзивав, але гроші вона в нього не брала. Дочка вірила, що таким чином вона змогла б зберегти свою сім`ю. Потреби позичати такі кошти в дочки не було. Після написання розписки [PERSON] почав писати дочці образливі слова та просив її розірвати шлюб. Спільного майна, крім автомобіля, в сторін не було. Щодо поділу майна між сторонами їй нічого не відомо. У зв`язку з повторною неявкою на виклик суду свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] представник відповідача за первісним позовом Желізко В.Р. просив у подальшому не викликати таких у судове засідання. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Як видно з копії паспорта серії [NUMBER] гр. України [PERSON] , [INFO] , на сторінці "Місце проживання" шляхом проставлення відповідного штампу, власник паспорта зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії закордонного паспорта серії [NUMBER] , встановлено, що такий видано 18.09.2018 на ім`я [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії закордонного паспорта серії [NUMBER] , встановлено, що такий видано 09/06/2021 на ім`я [PERSON] , [INFO] . 15.12.2023 шлюб між сторонами в справі - [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Турківського районного суду Львівської області від 15.12.2023, справа №458/710/23. Як видно з копії розписки від 28.08.2023, [PERSON] , [INFO] , до моменту написання цієї розписки на підставі усно укладеного договору позики отримав у позику (позичив) у [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США строком на шість місяців та зобов`язався повернути кошти [PERSON] в повному обсязі до 28.01.2024 (оригінал розписки а.с. 161). З копії розписки від 01.09.2023 видно, про те, що [PERSON] , [INFO] , до моменту написання цієї розписки на підставі усно укладеного договору позики отримала у позику (позичила) у [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США строком на шість місяців та зобов`язалася повернути кошти [PERSON] в повному обсязі до 01.03.2024. Цією розпискою підтверджує факт отримання 01.09.2023 від [PERSON] зазначеної вище суми позики. Розписка написана з власної волі, без будь-якого примусу та при ясному розумі у двох примірниках - одному власноручно написаному, а іншому - друкованому (оригінал розписки а.с. 88). У матеріалах справи містяться скріншоти переписки в додатках Viber та WhatsApp між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , з яких видно, про те, що [PERSON] просить про розірвання шлюбу та написання розписки (а.с. 46-50). Згідно з копією власноручно написаної розписки [PERSON] , [INFO] , 01.09.2023 одержала в борг від [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США та зобов`язалася повернути кошти [PERSON] в повному обсязі до 01.03.2024. Відповідно до відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 03.04.2024, вих. №ВД-24-07/17 на адвокатський запит, ПрАТ «ВФ Україна» повідомляє, про те, що абонентський номер [NUMBER] обслуговується у мережі ПрАТ знеособлено (анонімно) з використанням картки попередньо оплаченої послуги, без реєстрації та укладання письмового договору. А також, надати інформацію про отримані 01.09.2023 абонентським номером [NUMBER] послуги без ухвали слідчого судді (суду) ПрАТ «ВФ Україна» не має правових підстав. Згідно з відповіддю ДПС України №19-45973/18/24-Вих від 02.07.2024 на адвокатський запит №7/24-9Ц від 01.07.2024, Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України повідомляє, про те, що наявна запитувана інформація, без особистої письмової згоди, буде надана на виконання відповідного судового рішення про витребування зазначеної інформації з усіма обов`язковими реквізитами про особу, згідно чинного законодавства, встановленим порядком. Відповідно до відповіді ДПС України від 04.07.2024 за № 20297/6/13-01-71-12 на адвокатський запит від 27.06.2024 №6/2429Ц, Головне управління ДПС у Львівській області, повідомляє, про те, що при прийнятті рішення про надання запитуваної інформації мають забезпечуватися вимоги Конституції України, Податкового кодексу України, ЗУ «Про інформацію», ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до яких не допускається безпідставне поширення інформації з обмеженим доступом, її надання. У матеріалах справи також містяться оригінали об`єктів дослідження наданих [PERSON] для проведення судової почеркознавчої експертизи, а саме: - оригінал розписки від 28.08.2023 (а.с. 161); - оригінал договору про надання правової допомоги від 01.03.2024, укладеного між [PERSON] та адвокатом Герасимчуком О.О. (а.с. 157-160); - вільні та умовно-вільні зразки підписів гр. [PERSON] для порівняльного дослідження, які містяться на копії посвідчення водія виданого 25.08.2022 ТСЦ 4648 на ім`я [PERSON] (а.с. 169); копії карти побуту [NUMBER] [PERSON] , термін дії 22.10.2021 (а.с.167); копії закордонного паспорта тип P № [NUMBER] виданого 05.11.2015 на ім`я [PERSON] , орган що видав 4637 (а.с. 168); копії довідки останнього місця проживання [PERSON] перед переїздом в Чехію (а.с. 170); - зразки підписів [PERSON] в кількості 5 аркушів, які не були відібрані в нього в приміщенні суду, а подані ним засобами поштового зв`язку (а.с. 162-166). З відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 05.09.2024 № OUT-GD-2411449/KI видно перелік вхідних дзвінків з абонентського номеру [NUMBER] на абонентський номер [NUMBER] за період 01.09.2023 00:00:00 год до 01.09.2023 23:59:59, а саме: об 11:54:01 тривалістю 95 с, об 14:55:36 тривалістю 73 с, об 15:06:03 тривалістю 42 с, об 16:10:16 тривалістю 33 с, об 17:19:29 тривалістю 8 с. 09.10.2024 та 29.10.2024 на адресу суду надійшла відповідь Державної прикордонної служби України від 07.10.2024 №19-68793/18/24-Вих на виконання вимог ухвали від 20.08.2024, з якої видно, що позивач [PERSON] у період з 01.01.2022 до 01.04.2024 перетнув кордон 26.01.2022 на виїзд з України, 13.04.2022 на в`їзд до України, 28.03.2023 на виїзд з України. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст.1046 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (ч.2 ст. 1047 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст. 203 ЦК України). Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ст.231 ЦК України). Конструкція правочину, вчиненого під впливом насильства, побудована за моделлю оспорюваного правочину, тобто в кожному конкретному випадку існує спір щодо формування волевиявлення учасника правочину внаслідок насильства і необхідно довести, що воно мало місце. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Так, у постанові від 08.07.2019 Верховний Суд при розгляді справи №524/4946/16-ц виклав позицію про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), на яку посилається скаржник, вказано: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.». Щодо вирішення вимог за первісним позовом. У ході судового розгляду справи суд з`ясував, що 01.08.2020 між сторонами був укладений шлюб. Після подання 02.08.2023 позовної заяви про розірвання шлюбу відповідач звернулася до позивача з проханням дати в борг 9000,00 доларів США для особистих потреб. Позивач погодився та позичив їх відповідачу з умовою, що вона йому поверне кошти. 01.09.2023 було написано особисто відповідачем розписку. Зазначену суму зобов`язувалася повернути у повному обсязі до встановленого терміну. Однак, відповідачем позичені грошові кошти не повернуті, договір зобов`язання не виконаний. Дослідивши зміст спірної розписки від 01.09.2023, суд встановив, що [PERSON] до моменту написання цієї розписки, на підставі усно укладеного договору позики, вона отримала у позику (позичила) у [PERSON] , [INFO] , грошові кошти (позику) в сумі 9000,00 доларів США з терміном повернення 6 місяців, тобто до 01.03.2024 року. Зазначену суму зобов`язувалася повернути у повному обсязі до встановленого терміну. У розписці відповідач вказала, що цією розпискою вона підтверджує факт отримання 01 вересня 2023 року від [PERSON] зазначеної вище суми позики. Зміст наданої розписки з урахуванням її дати «01.09.2023» є суперечливим щодо умов отримання відповідачем у борг грошових коштів в сумі 9000,00 доларів США: «до моменту написання цієї розписки, на підставі усно укладеного договору позики» та «отримання 01 вересня 2023 року від [PERSON] зазначеної вище суми позики». У судовому засіданні представник позивача Герасимчук О.О. зазначив, що позивач [PERSON] особисто в Україні передав грошові кошти [PERSON] , однак не може назвати точної дати. Однак, суд з`ясував, що ні 01.09.2023, ні до моменту написання цієї розписки [PERSON] не був у с. Явора Самбірського району Львівської області, оскільки з 28.03.2023 року він перебуває за кордоном, що підтверджено відомостями Державної прикордонної служби України від 07.10.2024. Разом з тим, у ході судового розгляду суд з`ясував, що фактично спірна розписка була складена та підписана відповідачем не 01.09.2023, а в середині жовтня 2023 року, що підтверджено дослідженими судом скріншотами переписки [PERSON] та [PERSON] в месенджерах Viber та WhatsApp. Так, як видно з переписки у додатку Viber 20.09.2023 [PERSON] просить [PERSON] написати розписку. 22.09.2023 [PERSON] повторно просить [PERSON] написати розписку та запитує, чому вона не хоче її написати, чи підставою відмови є надто велика сума. 24.09.2023 та 26.09.2023 [PERSON] повторно просить [PERSON] написати розписку і щоб вона забрала заяву на примирення. Таким чином, суд надає віри поясненням представника відповідача в судовому засіданні про те, що спірна розписка була підписана відповідачем [PERSON] у середині жовтня 2023 року, а не 01.09.2023. Позивач змісту такої переписки не спростував, доказів зворотнього суду не подав. У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 зазначено, що договір позики (у тому числі письмова розписка) є укладеним з моменту передання грошей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт. Однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів. Однак, у цій справі позивач не довів самого факту передачі ним у борг відповідачу коштів 01.09.2023, як вказано у спірній розписці, оскільки з 28.03.2023 перебуває за межами України. При цьому суд зазначає, що визнання [PERSON] факту підписання спірного договору позики не підтверджує отримання нею грошових коштів, що є невід`ємною складовою у справах про стягнення коштів за договором позики, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами. З урахуванням досліджених доказів та встановлених конкретних обставин у цій справі, суд дійшов висновку, що умови, викладені в розписці щодо факту отримання відповідачем у борг грошової суми, суперечать одна одній та не відповідають фактичним обставинам справи. Зміст наданої розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання тексту договору, без передачі грошей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26.02.2020 у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 04.03.2020 у справі № 632/2209/16 (провадження № 61-41934св18), від 26.05.2021 у справі № 405/8280/19 (провадження № 61-3411св21), від 09.08.2023 у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). У ході судового розгляду суд також врахував положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, згідно з якими обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування у цій справі є факт існування боргового зобов`язання, що виник внаслідок укладеного договору позики, а також факт передачі та отримання коштів боржником від кредитора, а не походження коштів, переданих за договором позики. Відтак, суд своєю ухвалою від 20.08.2024 відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом адвоката Желізко В.Р. про витребування в ГУ ДПС у Львівській області інформації про доходи [PERSON] , який не є учасником у справі, про доходи [PERSON] за період з 01.01.2020 до 01.01.2024, з огляду на те, що інформація, яку просить витребувати представник відповідача, не стосується предмета доказування. Також, суд не бере до уваги та не надає оцінку обставинам щодо не проведення призначеної за клопотанням представника відповідача за первісним позовом адвоката Желізко В.Р. судової почеркознавчої експертизи, оскільки, як з`ясувалось у ході судового розгляду справи, питання, які були поставлені на вирішення експерта (Чи підпис від імені [PERSON] у розписці від 28.08.2023 та договорі про надання правової допомоги від 01.03.2024 виконані [PERSON] чи іншою особою?) не є предметом доказування в цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За обставин у цій справі, позивач [PERSON] не довів факту передачі відповідачу [PERSON] в борг грошових коштів 01.09.2023 в сумі 9000,00 доларів США, що є істотною умовою договору позики, а тому такий договір вважається неукладеним. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми як боргу за договором позики, а тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. Щодо вирішення вимог за зустрічним позовом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Частинами 3 та 5 ст. 203 ЦК України, на які посилався представник у зустрічному позові передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А згідно з ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. У постанові Верховного Суду Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2019 року у справі № 907/113/18, зазначено, що:«статтею 231 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Під насильством необхідно розуміти фізичний чи психічний тиск з боку другої сторони або іншої особи з метою спонукати вчинити ті дії, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи). Для визнання правочину недійсним позивач має довести такі обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства, не обов`язково, щоб контрагент особисто здійснював насильство. Необхідно лише, щоб він знав про факт насильства і використав це на свою користь для примушення особи до вчинення правочину». У цій справі, [PERSON] не заперечує того факту, що вона власноручно підписала спірну розписку від 01.09.2023. Водночас, [PERSON] не подала суду належних та достатніх доказів підписання нею спірної розписки (договору позики) під тиском. Після написання розписки [PERSON] не звернулася до правоохоронних органів з приводу тиску, погроз з боку [PERSON] спрямованих на примушування її підписати спірну розписку про отримання від нього грошових коштів в сумі 9000,00 доларів США. З поданих [PERSON] скріншотів її переписок з [PERSON] суд з`ясував, що [PERSON] неодноразово протягом вересня 2023 року в за стосунку Viber писав [PERSON] про те, щоб вона написала йому розписку, зокрема: - 20.09.2023 «Дай розписку будь-ласка», «Я тебе прошу дай розписку і забери ту заяву про примирення, нехай розводять», - 24.09.2023 «Дай розписку, якщо ти вибираєш свою роботу», - 26.09.2023 «Я хочу спокою. Дай розписку». На переконання суду, зміст таких переписок не вказує на тиск, погрози з боку [PERSON] на [PERSON] , а містить прохання надати розписку. При цьому, особисті образи, які містить переписка в бік [PERSON] вже мали місце після підписання спірної розписки, що мало місце, як встановив суд в середині жовтня 2023 року, і спрямовані на бажання [PERSON] пришвидшити розлучення з [PERSON] в судовому порядку. За встановлених конкретних обставин у цій справі, суд вважає прийнятною лише позицію [PERSON] , що підписати спірну розписку її спонукало бажання примиритись з чоловіком [PERSON] та зберегти їх сім`ю, що об`єктивно та послідовно підтверджується її діями спрямованими на подання заяви до суду про надання їм як подружжю строку для примирення, показаннями свідка [PERSON] , щодо наміру її дочки [PERSON] зберегти сім`ю. Доводи [PERSON] у зустрічній позовній заяві про те, що розписка потрібна була відповідачу [PERSON] для поділу майна сторін як колишнього подружжя, не знайшли свого підтвердження, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що спірний договір позики має іншу правову природу. Отже, встановлені судом у ході розгляду конкретні обставини справи не дають підстав для висновку про укладення оспорюваного договору позики під впливом насильства. [PERSON] не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що до неї було застосовано фізичний чи психологічний тиск з боку позивача за первісним позовом [PERSON] чи інших осіб, який би вплинув на її справжню волю саме при написанні розписки, а також не встановлено наявність причинного зв`язку між психологічним тиском і вчиненням оспорюваного правочину. Водночас, враховуючи те, що в ході судового розгляду не здобуто достатніх доказів та не доведено існування між [PERSON] та [PERSON] правовідносин позики і спірний договір, як встановив суд, в силу не доведення факту передачі грошових коштів в борг, вважається неукладеним, тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову та визнання недійсним договору позики від 01.09.2023. 24.09.2025 представник позивача адвокат Герасимчук О.О. на стадії ухвалення судового рішення у справі через підсистему «Електронний суд» подав додаткові пояснення в справі. У свою чергу представник відповідача адвокат Желізко В.Р. 25.09.2025 через підсистему «Електронний суд» подав клопотання на спростування додаткових пояснень. 15.09.2025 суд відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Під час ухвалення рішення, з урахуванням поданих представниками сторін на цій стадії додаткових пояснень, суд не встановив підстав для необхідності з`ясування будь-яких обставин справи та відповідно для поновлення судового розгляду. Розподіл судових витрат. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. За подання первісного позову позивач [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 3491,10 грн. Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в первісній позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 10 000,00 грн, при цьому зазначив, що остаточні докази понесення судових витрат на адвоката буде подано протягом п`яти днів після винесення судом рішення по справі. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн представник позивача до позовної заяви долучив такі докази: 1. Договір про надання правової допомоги від 01.03.2024; 2. Ордер на надання правничої допомоги серії АВ № 1122615 від 20.03.2024; 3. Копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. За подання зустрічного позову позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Щодо витрат на професійну правову допомогу, то представник позивача за зустрічним позовом просив стягнути такі з відповідача в розмірі 20 000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн представник подав такі докази: 1. Договір про надання правової (правничої) допомоги від 02.04.2024; 2. Додаткову угоду №1 від 15.09.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.04.2024; 3. Ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1273240 від 06.04.2024; 3. Копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 4. Копію платіжної інструкції № 0.0.3564838198.1 від 03.04.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. З огляду та те, що у задоволенні позовних вимог як за первісним, так і за зустрічним позовом суд відмовляє повністю, тому понесені судові витрати у вигляді судового збору, який було сплачено первісним позивачем у розмірі 3491,10 грн, позивачем за зустрічним позовом у розмірі 1211,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу заявлені сторонами покладаються на сторони.

Outcome: dismissed