Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Представник ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» суму заборгованості в розмірі 48\~205 грн. 58 коп., судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та правничу допомогу у розмірі 7 200 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12 червня 2019 року ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду №C-001-059990-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Визначено, що банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 13\~000 грн.; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24.00% річних; розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з тарифами банку та ДКБО. Банк свої зобов`язання перед клієнтом за угодою та ДКБО виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 13 000 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного угодою. Однак, клієнт свої зобов`язання за угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією виконав лише частково, внаслідок чого у позичальника сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 37\~754 грн. 85 коп., що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 13 000 гривень; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 24\~754 грн. 85 коп. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» укладено договір факторингу №16/11-23. Таким чином фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № C-001-059990-19-980 від 12 червня 2019 року. 29 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23, серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C-001-059990-19-980 від 12 червня 2019 року. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року, позовну заяву ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» до [PERSON] , про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання, відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження. Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомила про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надала, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 12 червня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду №С-001-059990-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти. Згідно з умовами цього договору відповідач отримав ліміт кредитної лінії - 13\~000 грн., процентна ставка за користування кредитними коштами 24,00%, реальна річна ставка 103,44%. Відповідно до копії довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором С-001-059990-19-980 від 12 червня 2019 року, [PERSON] має заборгованість перед АТ «Ідея Банк» в сумі 37\~754 грн. 85 коп., з яких: 13\~000 грн. заборгованість за основним боргом; 24\~754 грн. 85 коп. заборгованість за відсотками. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» укладено договір факторингу № 16/11/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК\~«СОНАТІ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «СОНАТІ » приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. З Реєстру боржників № 1 від 16 листопада 2023 року вбачається, що ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло право вимоги до [PERSON] на суму заборгованості 37 754 грн. 85 коп., з яких: 13 000 грн. заборгованість за основним боргом; 24 754 грн. 85 коп. заборгованість за відсотками. 29 грудня 2023 року між ТОВ «ФК\~«СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД\~КАПІТАЛ» укладено\~договір факторингу\~№ 29/12/23,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«ФК «СОНАТІ»\~ відступає ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ » приймає належні ТОВ «ФК\~«СОНАТІ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. З Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 29/12/23 від 29 грудня 2023 року встановлено, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] на суму заборгованості 37 754 грн. 85 коп., з яких: 13 000 грн. заборгованість за основним боргом; 24 754 грн. 85 коп. заборгованість за відсотками. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №С-001/059990-19-980 від 12 червня 2019 року, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно кредитного договору. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, своєчасно кредитні кошти та відсотки банку не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 29/12/23 від 29 грудня 2023 року, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] на суму заборгованості 37 754 грн. 85 коп., з яких: 13 000 грн. заборгованість за основним боргом; 24 754 грн. 85 коп. заборгованість за відсотками. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3 % від суми з загальної суми боргу за кредитним договором №С-001/059990-19-980 від 12 червня 2019 року, за період з 13 серпня 2019 року по 23 лютого 2022 року, інфляційні втрати становлять 7\~577 грн. 21 коп., 3% річних становлять2\~873 грн. 52 коп. Правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором № С-001/059990-19-980 від 12 червня 2019 року відповідачем не спростована. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір, укладений між відповідачем [PERSON] та первісним кредитором, договір факторингу № 16/11/23 від 16\~ листопада\~2023\~року та\~договір факторингу\~№ 29/12/23\~від 29\~ грудня\~2023\~року у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № С-001/059990-19-980 від 12 червня 2019 року, в сумі 48\~307 грн. 74 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7 200 грн., які підтверджуються: договором про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05 травня 2025 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 7 200 грн., оскільки від відповідача до суду не надійшло клопотання про зменшення суми правничої допомоги із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, що відповідає правовій позиції постанови ВС № 275/150/22 від 13 березня 2025 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 грн. Сторона позивача також просила стягнути з відповідача оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку, однак відшкодування витрат позивача пов`язаних з направленням позовної заяви відповідачу не обґрунтовані позивачем і не передбачені чинним законодавством, відтак не підлягають стягненню з відповідача. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial