Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

02 вересня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 24745,55 грн, судовий збір та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до електронного договору № 528610954 від 13 травня 2019 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач отримав кредит в сумі 9980,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 0,69% на добу. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 315343,47 грн, яку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з додатковими угодами № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 32 від 31 грудня 2023 року відступило для ТОВ «Таліон Плюс», яке на підставі договору факторингу № 05/0820-1 від 05 серпня 2020 року з додатковою угодою від 30 грудня 2022 року відступило для ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу на підставі договору факторингу № 04/06/25.Ю від 04 червня 2025 року відступило позивачу. Станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 24745,55 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 08 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали. Згідно поштового повідомлення адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані в установленому законом порядку. Таким чином відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду його справи. Відзиву на позовну заяву не надійшло. Дослідивши подані докази, суд уважає, що позов необхідно задовольнити частково, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13 травня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 528610954, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 9980,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за процентною ставкою 0,60 % в день строком на 30 днів. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши 06 вересня 2021 року договір № 528610954 [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4. цього договору (п. 1.1 Договору). В матеріалах справи наявні 5 додаткових угод до Договору № 528610954, якими продовжено строк кредитування. Зокрема додатковою угодою від 12 червня 2019 року сторони продовжили строк кредитування на 30 днів, від 07 липня 2019 року на 24 дні, від 05 серпня 2019 року на 30 днів, від 04 вересня 2019 року на 30 днів, від 07 жовтня 2019 року на 30 днів. Цими додатковими угодами сторони констатували, що на дату укладення кожного з них позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом та пеню, у випадку їх наявності. З розрахунку заборгованості, виконаного первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що розрахунок заборгованості за процентами проведено поза межами узгодженого сторонами строку кредитування та охоплює 14 січня 2020 року, про що сторони не домовлялися. З цього ж розрахунку слідує, що відповідач сплатив позивачу в день укладення кожної із додаткових угод заборгованість за процентами, а саме 12 червня 2019 року 2066,00 грн, 06 липня 2019 року 4035,00 грн, 05 серпня 2019 року 3755,00 грн, 04 вересня 2019 року 3368,00 грн, 07 жовтня 2019 року 3705,00 грн, 11 листопада 2019 року 1670,00 грн. За цими угодами відповідач сплатив первісному кредитору 18599,00 грн. З розрахунку також видно, що незважаючи на існуючу домовленість первісний кредитор 07 листопада 2019 року самостійно збільшив відповідачу заборгованість за процентами на 9736,86 грн, при цьому загальна сума до сплати збільшилася з 12231,95 до 21968,81 грн. Такі дії первісного кредитора не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права. Оскільки відповідач правомірно користувався грошима ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правомірно сплатив 18599,00 грн процентів, за користування такими кредитними грошима, спільно з кредитором продовжував строк кредитування на 144 дні, а тому на переконання суду він має заборгованість за тілом кредиту та процентами за останньою додатковою угодою від 07 жовтня 2019 року за проміжок часу з 07 жовтня 2019 року по 06 листопада 2019 року та згідно розрахунку первісного кредитора становить 12231,95 грн. Заборгованість за процентами яка перевищує строк кредитування, тобто нарахована позивачем за проміжок часу з 07 листопада 2019 року по 14 січня 2020 року не ґрунтується на умовах договору та нормах закону. Згідно із ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до правової позиці Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання. Такої позовної вимоги на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 12231,95 грн, з яких 9980,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 2251,95 грн за процентами. Саме такий розмір заборгованості на переконання суду відповідає існуючій домовленості сторін. Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу ні жодному з попередніх кредиторів відповідачем не надано, а тому позов у такому розмірі слід задовольнити. Пред`являючи позов, позивач поніс 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору (а.с.91) та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с.35). Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 49,43 % відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 1179,40 грн судового збору (2422,40 * 49,43% = 1179,40). Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує правила ч. 4 ст. 137 ЦПК України, згідно яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Такі послуги адвоката, як підготовка позовної заяви, тривалістю 2 год на суму 5000,00 грн вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, тривалістю 2 год на суму 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів, тривалістю 1 год на суму 500,00 грн, підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів тривалістю 1 год на суму 500,00 грн (а.с.34) є очевидно завищеними та підлягають зменшенню, адже виконані адвокатом роботи не потребували багато часу та були не складними. Виходячи з критеріїв обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також принципу розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинен становити 1000,00 грн. На підставі\~ст.\~526,\~527,\~530,\~1050,\~1054,\~1079\~ЦК України,\~

Outcome: partial