Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

адвокат Зизич Н.Ю. в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить зняти заборону (архівний запис) відчуження з майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3832894, зареєстрованого 04 жовтня 2006 року реєстратором Перечинська державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження будинок, адреса: [ADDRESS] , внесено на підставі повідомлення, Охтирська, б/н, 12 липня 1988 року, Перечинське відділення Ощадбанку, за реєстром. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . На жаль, на випадок своєї смерті покійна заповіту не залишила, проте оскільки позивачі постійно проживали разом з нею, то у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину. У квітні 2025 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васіловки В.О., яка усно повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок є неможливо через наявність на ньому обтяження. З актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, позивачі довідалися, що вищевказане обтяження було здійснено Перечинським відділенням Ощадбанку за борговими зобов`язаннями [PERSON] , архівний номер 4504280LVOV42, дата виникнення 12.07.1988, № реєстра: 558458-206, коментарій 26-17/1988. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, довідка № 425335989 від 05 травня 2025 року, за адресою [ADDRESS] , зареєстроване обтяження на ім`я [PERSON] . Підстава обтяження: Охтирська, Б/н, 12.07.1988, Перечинське відділення Ощадбанку, за реєстром. Зареєстровано: 04.10.2006 за № 3832894 реєстратором:Перечинська державна нотаріальна контора. Тип обтяження: заборона (архівний запис). Відомості про суб`єктів обтяження (Власник): Особа, майно/право якої обтяжуються: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний номер: 4504280 LVOV42, Архівна дата: 01.12.2003 року, Дата виникнення: 12.07.1988, № реєстра: 558458-206, внутр. №3А01СЕ222DF45A30603A, комментарий: 26-17/1988; об`єкт обтяження: будинок, склад: цілу, стан: добудоване, статус: жиле, адреса [ADDRESS] . Оскільки заборона, яка внесена в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не дозволяє позивачам оформити спадкування житлового будинку та здійснювати повноваження власників нерухомого майна в повному обсязі, тому просить позов задовольнити.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 06 червня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника [PERSON] та [PERSON] адвоката Зизич Наталії Юріївни до Акціонерного товариства «Ощадбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перечинська державна нотаріальна контора про зняття заборони відчуження нерухомого майна, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.\~ Дев`ятого липня 2025 року представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» адвокат Мушкало С.М. подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у даній справі, так як не є органом та/або особою, уповноваженою на вчинення реєстраційних дій зі зняття обтяження (заборони) з нерухомого майна, що свідчить про помилковість та необгрунтованість визначення його відповідачем у даній справі. АТ «Ощадбанк» не міг позбавити, обмежити та/або порушити права позивачів, що пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням своїм майном, шляхом зняття заборони з нерухомого майна. Недопустимим є ототожнення АТ «Ощадбанк» та Перечинського відділення Ощадбанку з огляду на повідомлення б/н від 12.07.1988, на підставі якого зареєстрована означена заборона без посилання при цьому на норми законодавства та/або не обґрунтовуючи такого роду припущення відповідними доказами (документами). Також вказує на те, що матеріали справи не містять вищезгаданого повідомлення б/н від 12 липня 1988 року, на підставі якого Перечинською державною нотаріальною конторою здійснено спірну заборону, що унеможливлює зробити однозначний висновок, чи звертався АТ «Ощадбанк» до Перечинської державної нотаріальної контори з повідомленнями про необхідність здійснення запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищевказаного нерухомого майна, оскільки це є лише припущенням позивачів, що не підтверджується документально. Обтяження № 3832894, яке зареєстроване 04 жовтня 2006 року, підставою виникнення якого зазначено повідомлення б/н від 12.07.1988, Перечинське відділення ощадбанку, зареєстровано по спливу більш як 18 років від дати виникнення підстави обтяження, зазначених у відповідних записах. З наведеного слідує, що у 2006 році реєстрацію оскаржуваного обтяження (заборони) нерухомого майна здійснено не у відповідності до вимог ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в день отримання відповідних документів місцевим органом державної реєстрації прав), оскільки реєстрація обтяження не могла бути зумовлена повідомленнями б/н від 12.07.1988, Перечинське відділення ощадбанку, яке зазначається як підстава обтяження. Більше того, АТ «Ощадбанк» не може нести відповідальність за вищенаведені дії державного реєстратора, оскільки у 2006 році АТ «Ощадбанк» не зверталося до Перечинської державної нотаріальної контори із заявами про державну реєстрацію обтяжень вказаного майна. У позовній заяві позивачі не наводять жодних доказів, які б підтвердили правомірність та обґрунтованість подачі позову про зняття заборони з нерухомого майна саме до АТ «Ощадбанк». Також вказує на те, що АТ «Ощадбанк» не оспорює право позивачів на володіння, користування та розпорядження майном. у АТ «Ощадбанк» відсутні будь-які права, обов`язки, інтереси щодо вказаного в позові майна та яке перебуває під забороною, накладеною державним реєстратором. Одночасно вважає, що позивачами до матеріалів справи не долучені та в матеріалах справи відсутні зазначені докази як підставу обтяжень (повідомлення б/н від 12.07.1988 Перечинське відділення ощадбанку), з огляду на що неможливо дослідити його зміст та встановити, ячи дійсно мали місце договірні відносини між банком та позивачем або з іншою особою щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем у даній справі, адже належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизначеного матеріального правовідношення. Звертає увагу на те, що згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування заборони є функцією державного реєстратора. Проте АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та не може відповідати за внесення записів про обтяження нерухомого майна. Позивачами не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації ними права розпоряджатися власністю (нерухомістю) та не наведено доказів, які б вказували на вину банку в реалізації позивачами своїх прав, а отже визначення АТ «Ощадбанк» відповідачем у даній справі є необґрунтованим та помилковим. Вважає, що відповідачем у даній справі має бути особа, яка дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення щодо позивача, тобто сторона відповідного спірного договору чи державний реєстратор, уповноважений на вчинення реєстраційної дії, за умови порушення останнім прав позивачів, а не АТ «Ощадбанк», який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися належним позивачам майном, та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси останніх. Ухвалою суду від 17 липня 2025 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Зизич Наталії Юріївни про витребування доказів витребувано у Акціонерного товариства «Ощадбанк» (ЄДРПОУ: 00032129; 01001, м.Київ, вул. Госпітальна, 12-Г) документи, що підтверджують наявність боргових зобов`язань [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перед АТ «Ощадбанк», а також інформацію щодо правових підстав накладеної заборони (архівний запис) № 3832894, обтяження зазначено Охтирська б/н, 12 липня 1988, Перечинське відділення Ощадбанку, боржником по якому є [PERSON] на майно за адресою [ADDRESS] . У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала заяву про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити, при цьому питання розподілу процесуальних витрат не вирішувати. Представник АТ «Ощадбанк» адвокат Мушкало С.М. у судове засідання також не з`явилася, однак у поданому відзиві просить розгляд справи здійснювати без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 425335989 від 05 травня 2025 року, відомості про права власності, інші речові права та іпотеки у вказаних реєстрах щодо майна за адресою: [ADDRESS] відсутні. Поряд з цим, відносно вказаного об`єкта нерухомого майна наявне наступне обтяження: «тип обтяження - заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 3832894; зареєстровано: 04.10.2006 15:15:07 за № 3832894 реєстратором: Перечинська державна нотаріальна контора, 89200, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Перечин, вул. Ужгородська, 43, (03145) 2-19-06; info@pr.zk.notary.gov.ua; підстава обтяження: Охтирська, б/н, 12.07.1988, Перечинське відділення Ощадбанку, за реєстром; об`єкт обтяження: інше, Бердянська, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: Архівний номер: 4504280LVOV42, Архівна дата: 01.12.2003, Дата виникнення: 12.07.1988, № реєстра: 558458-206, внутр. №3А01СЕ222DF45A30603A, комментарий: 26-17/1988». Також суд встановив, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 07 травня 2018 року, актовий запис № 83. Як вбачається з довідки Перечинської міської ради Закарпатської області № /4 від 14 травня 2025 року, згідно книги обліку інвентаризованих земель, зареєстрованої 05 червня 1996 року, на день своєї смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була головою дворогосподартва за адресою [ADDRESS] . Згідно наданих Перечинською міською радою Закарпатської області 16 квітня 2025 року за № 178/14-11 відомостей про осіб, місце проживання яких було зареєстровано в період з 19 квітня 1977 року по 06 травня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані, зокрема: [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 19 квітня 1977 року по 15 червня 2018 року), [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 14 квітня 1994 року по теперішній час), та [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 19 червня 1993 року по теперішній час). В архіві РКП «Бюро технічної інвентаризації», що переданий на зберігання Перечинській міській раді, в інвентаризаційній справі відсутні правовстановлюючі документи щодо проведеної державної реєстрації на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Архівна довідка Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області № 182/14-11 від 18 квітня 2025 року.\~\~ Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2025 року у цивільній справі № 304/1101/25, яке набрало законної сили 01 серпня 2025 року, позов [PERSON] та [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено повністю визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будовами та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , а також визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будовами та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом адвокат Зизич Н.Ю., діючи в інтересах [PERSON] та [PERSON] , стверджує, що наявність зареєстрованої заборони відчуження об`єкта нерухомого майна створює позивачам перешкоди у оформленні права власності на спадкове майна. Як вбачається з повідомлення АТ «Ощадбанк» від 31 липня 2025 року №46/1206/99312/2025, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів від 17 липня 2025 року, в програмному забезпеченні АТ «Ощадбанк» відсутня інформація щодо наявності боргових зобов`язань у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (згідно даних, які зазначені в ухвалі). Разом із тим, первинні документи (архівний запис) № 3832894, на підставі якого було накладено обтяження на майно, за вказаною адресою в ухвалі, в АТ «Ощадбанк» не виявлені.\~ Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV. За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 5 частини першої статті 2 цього Закону: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона або обмеження розпорядення та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: зокрема, заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші обтяження відповідно до закону. При цьому необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 вказаного Закону). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч.3 ст. 3 вказаного Закону). З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Законом до обтяжень віднесені: зокрема, заборона відчуження, арешт нерухомого майна, іпотека, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, чи його дубліката; 5-1) договору купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості (перший продаж), договору про участь у фонді фінансування будівництва, на виконання яких сплачено частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості; 5-2) заяви про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на всі майбутні об`єкти нерухомості, що є складовими частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва, та обтяження речових прав на майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки; 5-3) заяви про зміну гарантійної частки (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво); 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Отже, обтяження припиняються на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, може бути рішення суду, що набрало законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивачів, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття заборони відчуження з нерухомого майна, захистити своє порушене право не можуть, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів та необхідність захисту їх прав шляхом скасування такої заборони відчуження з нерухомого майна, а відтак і про задоволення позову. Твердження представника АТ «Ощадбанк» щодо неналежного відповідача у даній справі суд відхиляє з підстав його необґрунтованості, виходячи з наступного. Частиною першою та другою статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Оскільки у даних правовідносинах нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави у нього немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача або відповідача. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові КЦС ВС від 15 квітня 2020 року по справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19). Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року по справі № 357/7734/18 (провадження № 61-19170св19), позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Також суд звертає увагу, що негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України). Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Як і віндикаційний, негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна. Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду. Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник). Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном. У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. За таких обставин склад учасників, визначений позивачем та її представником, відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки предметом оскарження є наявне зареєстроване обтяження у виді заборони на нерухоме майно, яке стосуються належного позивачу нерухомого майна, а саме обтяження зареєстровано за повідомленням Ощадбанк (уповноваженої особи його структурного підрозділу). Наявні обтяження за умови відсутності у самого обтяжувача будь-яких претензій майнового характеру до власника майна порушує право власності позивача, оскільки вона наразі обмежена у можливості реалізації своїх прав, у зв`язку із чим таке порушене право підлягає судовому захисту шляхом зняття заборони відчуженння з майна, що відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, суд встановив, що згідно платіжних інструкцій №0.0.4394594228.1 та №0.0.4394595921.1 від 03 червня 2025 року позивачами [PERSON] та [PERSON] сплачено по 605,60 грн судового збору відповідно. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом.

Outcome: approved