Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Позивач, ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором №00-9634713 від 19.02.2024 у розмірі 49210,10 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Позов мотивовано тим, що 19.02.2024 ТОВ «Макс кредит» та відповідач [PERSON] уклали електронний Кредитний договір №00-9634713, відповідно до умов якого кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6500 грн. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. TOB «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» 17.12.2024 уклали Договір факторингу №17122024-МК, у відповідності до умов якого TOB «Макс кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» приймає належні TOB «Макс кредит» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №17122024-МК від 17.12.2024, ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло права грошової вимоги до Відповідача. ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» 02.04.2025 уклали Договір факторингу №020425-У, у відповідності до умов якого TOB «ФК «Онлайн фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні TOB «ФК «Онлайн фінанс» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №№020425-У від 02.04.2025, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 49214,10 грн. Ухвалою судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивач в судове засідання не прибув, у позовній заяві просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання не повідомила. Тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» та [PERSON] 19.02.2024 уклали договір кредитної лінії №00-9634713, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується передати Позичальникові кредит на суму 6500 грн. (п.1.2.) Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю (дата повернення кредиту) «13» лютого 2025р. (п.1.3.). Пунктом 1.4 позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Періодичну дату оплати процентів, а саме: на «15» березня 2024 року та в кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії Кредитної лінії. Стандартна процента ставка складає 2,47% від Суми кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). (п.1.4.1.) Згідно паспорту кредиту, комісія за надання кредиту становить 650 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 64948.00 грн., загальні витрати за кредитом 58448.00 грн. Реальна річна процентна ставка - 931.66%. Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «19135», який було відправлено їй на номер мобільного телефону [NUMBER] , вказаній у заявці на отримання грошових коштів у кредит. Виконання Первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 6500 грн відповідачеві підтверджується інформаційною довідкою № 1401/12 від 23.12.2024 р., з якої вбачається, що 6500 грн перераховано на банківську картку № [NUMBER] о 19:38:09 19.02.2024. Згідно із відповіді АТ КБ «Універсал Банк» № БТ/Е-12856 від 10.09.2025 року на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області про витребування доказів, АТ КБ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 12.01.2024 року на суму 5000 грн, платник - payway1*tr5av. TOB «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» 17.12.2024 уклали Договір факторингу №17122024-МК, у відповідності до умов якого TOB «Макс кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» приймає належні TOB «Макс кредит» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за Кредитним договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №17122024-МК від 17.12.2024, ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 49214,1грн. У подальшому, 02.04.2025 ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс»(Клієнт) та ТзОВ «Юніт капітал» (Фактор) уклали Договір факторингу №020425-У, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1). Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2). З акту прийому-передачі реєстру боржників від 02.04.2025 року, який є додатком №2 до договору факторингу та реєстру боржників від 02.04.2025, який є Додатком №1 до Договору факторингу №020425-У від 02.04.2025 слідує, що Клієнт - ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступає Фактору - ТзОВ «Юніт капітал» вимоги заборгованостей до боржників - позичальників на умовах, передбачених договором Факторингу №02.04.2025 від 02.04.2025, в тому числі і щодо боржника [PERSON] за №00-9634713 на загальну суму 49214,1 грн, з яких: 7150 грн - заборгованість по основному боргу; 42 064,10 грн - заборгованість по відсотках. Із наданої позивачем виписки з особового рахунка за кредитним договором №00-9634713 від 19.02.2024 заборгованість [PERSON] становить 47116,50 грн, з яких: 6500 грн - заборгованість по тілу кредиту; 42064,10 грн - заборгованість по відсотках. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» та [PERSON] 19.02.2024 уклали електронний Кредитний договір №00-9634713, відповідно до умов якого кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування 6500 грн строком на 360 днів. Кошти були перераховані на рахунок відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою та відповіддю АТ КБ «Універсал Банк». Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором №00-9634713 від 19.02.2024 перейшло до позивача на підставі договорів факторингу від 17.12.2024 №17122024-МК та від 02.04.2025 №020425-У, що підтверджується змістом договорів, Реєстром боржників до Договору факторингу, актом прийому-передачі реєстру боржників від 02.04.2025, та реєстром боржників від 02.04.2025. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18). Як видно із розрахунку позивача, розмір нарахованих ним відсотків за період із 19.02.2024 по 17.12.2024 становить 42064,10 гривень. І такий розрахунок не спростовано відповідачем. Разом із тим, позивач зазначає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7150 грн, тоді як із змісту договору, інформаційною довідкою № 1401/12 від 23.12.2024 р та відповіддю АТ КБ «Універсал Банк» № БТ/Е12856 від 10.09.2025 підтверджено надання кредиту у розмірі 6500 гривень. Отже, позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача в користь позивача 6500 гривень заборгованості за тілом кредиту та 42064,10 гривень заборгованості за відсотками, разом - 48564,1 гривень. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. З аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власної ініціативи. Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21. Водночас у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: partial