Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Посилається на те, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2018 року. Під час шлюбних відносин у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою та проживає разом із позивачем. Позивач зазначає, що на даний момент між ним та відповідачкою не існує спору про місце проживання та виховання спільної дитини зокрема, [PERSON] , [INFO] , проживатиме з батьком. Вказує, що після припинення фактичних шлюбних відносин позивач самостійно виховує та утримує доньку. З того часу дитина проживає разом із позивачем, перебуває на його утриманні та вихованні, він як батько дитини, здійснює належний догляд за нею, забезпечує всі її життєві потреби та розвиток, оскільки мати дитини не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні доньки, не надає коштів на його утримання та не цікавиться розвитком дитини. Позивач зазначає, що з метою захисту прав та інтересів дитини, виникла потреба у юридичній фіксації зазначеного факту. Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу у період з 2018 року по 2024 рік, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 05.08.2025 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач до початку судового засідання подав заяву, в якій вказав, що просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. До початку розгляду справи відповідачка подала заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на задоволенні позову не заперечує. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2018 року по 2024 рік, проживаючи разом як одна сім`я. Зазначена обставина не оспорюється сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі законні підстави для задоволення позову в частині встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінкі без реєстраціїї шлюбу. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Під час фактичних шлюбних відносин у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою та проживає разом із позивачем. Відповідно до ч.2 ст. 315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із\~частиною восьмою\~статті 7\~СК України\~регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання малолітньої доньки, необхідно позивачу для захисту прав та інтересів дитини, від встановлення зазначеного факту у позивача виникає право на отримання аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання та утримання батьком дитини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 180 Сімейного кодексу України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Згідно із ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено та не спростовано матеріалами справи, малолітня доньки [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем (батьком). Так, відповідач визнала позовні вимоги позивача, не заперечувала щодо стягнення з неї аліментів. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 31.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved