Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У квітні 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Луконіна Наталя Валеріївна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 2010 по 2015 рік. Від цього шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу та припинення фактичних шлюбних відносин донька залишилася проживати разом із матір`ю. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року, [PERSON] було визначено такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою: кожна друга та четверта субота місяця - з 10.00 год до 20.00 год, у державні свята почергово з батьками, на день народження дитини - почергово з батьками, 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька за умови надання останнім доказів належного харчування та проживання дитини відповідно до її віку за рахунок батька. За апеляційною скаргою [PERSON] рішенням Апеляційного суду Київської області №\~369/3717/16-ц від 12 вересня 2016 року скасоване рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення аліментів та ухвалене нове про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 900 гривень щомісячно починаючи з 21 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням суду\~від 22\~грудня 2023\~року з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~стягнено аліменти\~на утримання\~неповнолітньої [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили. У березні 2022 року через вкрай небезпечну ситуацію, що склалася в Київській області внаслідок повномасштабного військового вторгнення рф на територію України, позивач разом із донькою вимушено евакуювалися до Республіки Польща, а потім переїхали до Бельгії, де отримали прихисток. Наразі [PERSON] разом з донькою проживають у м. Кессел. Позивач отримала постійну роботу, дитина відвідує школу, родина забезпечена житлом та необхідними соціально-побутовими умовами. Як зазначає представник позивача, позивач неодноразово повідомляла відповідачу адресу перебування дитини і засоби зв`язку для спілкування з донькою, пояснюючи при цьому, що наразі перебувати за місцем реєстрації на території України вони не можуть, бо це небезпечно перед усім для життя і здоров`я дитини. Крім того, повернення в Україну з урахуванням ведення активних бойових дій на території країни не відповідає інтересам дитини. Так, вважаючи, що позивач не виконує рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року в частині визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною навмисно, [PERSON] звернувся до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.\~Київ)\~із заявою\~про примусове\~виконання вказаного\~рішення.\~Постановою старшого\~державного виконавця\~Вишневого ВДВС\~у Бучанському\~районі Київської\~області ЦМУМЮ\~(м.\~Київ)\~Фельдман Інною Дмитрівною від 06 квітня 2022 року було відкрито виконавче провадження №68762164 з примусового виконання вказаного рішення суду. Розуміючи важливість спілкування батька з дитиною та неможливість вирішити це питання в позасудовому порядку в тих обставинах, що склалися, переслідуючи мету дотримання забезпечення якнайкращих інтересів дитини, [PERSON] звертається до суду з позовом про зміну способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з її батьком та просить суд змінити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року у цивільній справі №369/413/17, встановивши [PERSON] наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] : кожна друга та четверта субота місяця - з 10.00 год до 20.00 год - за місцем фактичного перебування дитини; у державні свята почергово з батьками -за місцем фактичного перебування дитини; на день народження дитини - почергово з батьками - за місцем фактичного перебування дитини; 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька за умови надання останнім доказів належного харчування та проживання дитини відповідно до її віку за рахунок батька - за місцем фактичного перебування дитини; за допомогою будь - яких дистанційних способів комунікації (телефон, відеозв`язок) без обмежень у часі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 11 липня 2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач зазначив, що вимоги позивача можуть бути визнані припустимими лише частково і тільки у частині що стосується спілкування з дитиною, - за умови надання останньою документального підтвердження її сумісного постійного проживання разом з дитиною впродовж строку з 01 березня 2022 року по 02 травня 2024 року та постійного навчання дитини саме за кордоном у зазначений строк. Водночас, формат побачень з дитиною за місцем фактичного перебування дитини відповідач вважає неприпустимим та таким, що носить характер дискримінації по відношенню до нього. На підставі викладеного, у разі виконання позивачем першого пункту розділу «Прошу», відповідач просив затвердити наступну форму спілкування батька з дитиною у разі припинення або скасування воєнного стану: кожна друга та четверта субота місяця - з 10:00 до 20:00 - за місцем проживання батька - матір дитини особисто супроводжує дитину до помешкання батька та забирає її; державні свята почергово з батьками за місцем їх фактичного перебування; на день народження дитини - почергово з батьками за місцем їх фактичного перебування; 14 днів спільного відпочинку - місце і час визначає один із батьків; щодо дистанційних форм комунікації - зобов`язати позивача забезпечити дитині безперешкодну можливість комунікувати з батьком та рідними у розумний час (з метою спілкування) та повідомити батькові постійний номер телефону дитини; зобов`язати позивача повідомляти про зміну місця проживання дитини з наданням документальних підтверджень за 2 тижні щонайменше про зміну навчального закладу - за 2 місяця щонайменше. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року клопотання відповідача [PERSON] про залучення третьої особи у цивільній справі №\~369/7343/24 задоволено, залучено до участі у справі третю особу Службу у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання з`явились, вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Донька сторін [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що наразі не бажає спілкуватися з батьком з огляду на його поведінку та відношення до неї. Відповідач у судове засідання з`явився, проте на підставі ч. 3 ст. 7, п. 2 ч. 1 ст. 144, ч. 1 ст. 145 ЦПК України, ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 23 вересня 2025 року, за порушення порядку під час судового засідання та невиконання розпоряджень головуючого судді, до нього було застосовано попередження, та у зв`язку із повторним вчиненням зазначених дій відповідача [PERSON] видалено із зали судового засідання. Розгляд справи було продовжено за відсутності відповідача. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, водночас, просила суд при винесенні рішення враховувати інтереси та бажання дитини. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. За своєю суттю дані спірні правовідносини є сімейними відносинами, які регулюються положеннями Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), Сімейним кодексом України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Згідно зі статтею 19 ЦПК України справи, що виникають, зокрема, з сімейних правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року у цивільній справі №369/413/17 визначено [PERSON] спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , встановивши наступний час спілкування: - у другу та четверту суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; - у державні свята почергово з батьками; - у дні народження дитини почергово з батьками; - 14 днів спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька за умови надання останнім доказів належного харчування та проживання дитини відповідно до її віку і за рахунок батька. На виконання вказаного рішення, постановою старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фельдман Інною Дмитрівною, 06 квітня 2022 року відкрито виконавче провадження №\~68762164 на підставі виконавчого листа №\~369/413/17, виданого 25 березня 2019 року Святошинським районним судом м. Києва. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2024 року у справі №\~369/14817/23, позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів задоволено частково. Суд вирішив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили. З матеріалів справи вбачається, що наразі [PERSON] та донька сторін [PERSON] , [INFO] , проживають у м. Кесель Королівства Бельгія, де винаймають житло та дитина відвідує школу, що підтверджується наявними в матеріалах справи Договором оренди основного житла у регіоні Фламандія, довідкою про реєстрацію учня або студента навчального закладу, посвідкою на проживання Угляр Юлії у Королівстві Бельгія. Повернення в Україну, з урахуванням небезпечної ситуації, що склалася в Київській області, внаслідок повномасштабного військового вторгнення рф на територію України, станом на сьогодні позивач вважає неможливим, так як це не відповідає інтересам дитини та загрожує перш за все її життю та здоров`ю. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Правилами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ст. 157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Положеннями ст. 159 СК України унормовано, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Положеннями ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. На переконання суду, під час розгляду даної справи обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, не встановлено, а матеріали справи таких доказів не містять. Більш того, суд бере до уваги посилання позивача у справі на те, що вона не заперечує проти спілкування відповідача з донькою, водночас, таке спілкування має відбуватись з урахуванням небезпечної ситуації в країні, потреб та інтересів дитини. Отже, з урахуванням того, що дитина перебуває за кордоном, в Україні введений воєнний стан внаслідок повномасштабного військового вторгнення рф, та у зв`язку з неможливістю дотримання графіку спілкування батька з дитиною у встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року у цивільній справі №369/413/17 спосіб, на підставі ч. 2 ст. 159 СК України, суд вважає за можливе змінити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з врахуванням позиції сторін. При цьому для визначення способів спілкування батька із дитиною суд бере до уваги конкретні обставини справи та враховує насамперед інтереси дитини. Так,\~рішенням виконавчого\~комітету Борщагівської\~сільської ради\~Бучанського району\~Київської області\~№199/13\~від 25\~березня 2025\~року затверджено\~висновок про\~участь батька\~ [PERSON] у\~вихованні малолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~відповідно до\~якого орган\~опіки та\~піклування вважає\~за доцільне\~рекомендувати такий\~спосіб участі\~батька у\~вихованні та спілкуванні з дитиною згідно графіка в такі дні: 1. Під час перебування дитини [PERSON] , [INFO] , за кордоном: безперешкодний телефонний або відео зв`язок дитини з батьком в п`ятницю в проміжок часу з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за київським часом, за бажанням дитини; 2. Після повернення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в Україну: - другої та четвертої суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., враховуючи стан здоров`я та бажання дитини; - у державні свята, на день народження дитини почергово з батьками, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини; - спільний літній відпочинок батька з дитиною кожного року 14 календарних днів, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини. Зустрічі проводити за домашньою адресою батька та/або за домашньою адресою дитини, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дитини, без присутності матері дитини, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав відповідача, а й сприятиме налагодженню відносин батька з дитиною та насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Разом з тим, суд враховує вік дитини, необхідність дитини у відчутті безпеки та комфорту. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини бажають забезпечити їй належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батька з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою. Крім того, саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їхньої дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, варто відзначити, що на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, та в родині в цілому, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. При визначенні порядку спілкування позивача з дитиною, суд враховує вимоги ст. 141 СК України, положення ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №199/13 від 25 березня 2025 року, взаємовідносини позивача з відповідачем, вік дитини, стан здоров`я, введений воєнний стан в країні, а також думку дитини. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про доцільність часткового задоволення позову, та вважає за можливе визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , який запропонований органом опіки та піклування Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у висновку №199/13 від 25 березня 2025 року. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial