Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Заявниця звернулася в суд із заявою, у якій просить Встановити факт смерті громадянина України, [PERSON] , [INFO] , місце народження місто Кропивницький (Кіровоград), ідентифікаційний номер [NUMBER] , який помер [INFO] в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим та проживав на день смерті на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] в місті Сімферополі, тобто на тимчасово окупованій території, помер її рідний брат, [PERSON] , [INFO] , місце народження місто Кіровоград, ідентифікаційний номер [NUMBER] , який на день смерті проживав в Автономній Республіки Крим, про що 11.04 2025 року незаконними окупаційними властями росії, а саме відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, видані свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , а також довідка про смерть № С-01952. Встановлення факту смерті заявнику в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України та реалізації спадкових прав. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належить 1/3 частка житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 22.09.2025 відкрито окреме провадження у даній справі та призначено судове засідання. 25.09.2025 до суду від заявниці надійшли уточнення до заяви. 26.09.2025 до суду від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника, розгляд заяви просить залишити на розсуд суду, заперечень не мають. 29.09.2025 від представника заявниці надійшла заява про розгляд справи без участі заявниці та її представника. Враховуючи передбачену законом невідкладність розгляду такої категорії справ суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність учасників за наявними у справі доказами. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] є - громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України (а.с. 22). [PERSON] є сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника, [PERSON] , видане повторно, серії [NUMBER] , видане Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 25.01.2017 року, де її батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] ; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища - [PERSON] та зміна його на шлюбне прізвище [PERSON] , а також відомості про розірвання шлюбу: номер актового запису про розірвання шлюбу 183, дата складання 09.03.1991 року; свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] , серії [NUMBER] , видане Центральним відділом РАЦС Кіровоградського обласного управління юстиції від 29.04.2006 року, де прізвище заявника після реєстрації шлюбу - [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] [INFO] , серії [NUMBER] , видане повторно міськбюро РАЦС міста Кіровоград 11.09.1969 року, де його батьком вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 10-13). До заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території додано копію свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого на тимчасово окупованій території, серії [NUMBER] , відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, 11.04.2025 року; копією довідки про смерть № С-01952, виданою на тимчасово окупованій території про причини смерті відділом реєстрації смерті м. Сімферополя департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим 11.04.2025 року; копіями фотографій поховання [PERSON] (а.с. 16-20). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказано, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. За змістом статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Згідно зі ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах протии Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001 року), Молдови та Росії (Mozer v. The Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016 року), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у свідоцтві про смерть (зразка окупаційної влади), виданим відділом реєстрації смерті міста Сімферополь департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим та довідці про смерть №С-01725 від 01 квітня 2025 року. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті громадянина України, [PERSON] , [INFO] , місце народження місто Кропивницький (Кіровоград), ідентифікаційний номер [NUMBER] , який помер [INFO] в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим та проживав на день смерті на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим.

Outcome: approved