Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить встановити порядок його участі у вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , та у спілкуванні з ним, а саме: встановити, що позивач має право на щотижневе проведення спільного часу із дитиною [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18:00 год. суботи до 18:00 год. неділі за місцем проживання позивача без присутності матері - [PERSON] із можливістю відвідування місць дитячих розваг; встановити, що позивач має право на побачення із дитиною [PERSON] , [INFO] , 24 листопада або 25 листопада протягом не менш ніж трьох годин щороку із визначенням одного з цих двох днів для побачення за погодженням із [PERSON] ; встановити, що позивач має право на проведення спільного часу із дитиною [PERSON] [INFO] , тривалістю одну добу в період часу або з 18:00 год. 01 січня до 18:00 год. 02 січня, або з 18:00 год. 02 січня до 18:00 год. 03 січня щороку за місцем проживання позивача із визначенням одного з цих двох варіантів для спільного проведення часу за погодженням із [PERSON] ; встановити, що позивач має право на проведення спільного часу із дитиною [PERSON] [INFO] протягом одного тижня щороку у літній період часу із правом виїзду разом із дитиною до населених пунктів України, відмінних від населеного пункту постійного проживання батька та дитини з метою спільного відпочинку без присутності матері. Також, позивач просить суд встановити його право на спілкування із дитиною [PERSON] , [INFO] , шляхом проведення щоденної телефонної розмови із дитиною за допомогою телефонного зв`язку або через мережу інтернет із використанням засобів відеозв`язку після 20:00 за київським часом тривалістю до однієї години. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, якій розірвано за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.03.2023 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після запровадження на території України воєнного стану 24 лютого 2022 року, відповідачка разом із спільною з позивачем дитиною виїхала на тимчасове проживання за кордон, а саме до Уельсу. Позивач вказує, що відповідачка разом із їх спільною дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , в 2023 році перебувала на території України, проте відмовила йому в побаченні із дитиною із незрозумілих підстав. Пізніше, без узгодження з позивачем, відповідачка з дитиною виїхали до Бразилії. Позивач вказує, що у зв`язку із вищевказаними обставини він бажає забезпечити свою можливість безперешкодного спілкування із сином, закріпивши своє право на участь у вихованні своєї дитини як шляхом особистих зустрічей, так і шляхом спілкування за допомогою засобів телефонного зв`язку та інтернет зв`язку. Зважаючи на те, що поведінка відповідачки не дозволяє позивачу в повній мірі реалізувати свої батьківські права та брати участь у вихованні сина, позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.07.2023 року (суддя Іващенко С.О.) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.10.2023 року (суддя Іващенко С.О.) відмовлено [PERSON] у прийнятті зустрічного позову. 30.10.2023 року до матеріалів справи надійшов відзив сторони відповідача на позовну заяву, в якому уповноважений представник відповідачки просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначено, що в обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказує, що [PERSON] відмовила йому у побаченні з сином та покинула територію України. Разом з тим, відповідачка, після припинення спільного проживання з позивачем, жодних перешкод у його спілкуванні з дитиною не чинила та не чинить. Позивач спілкується з сином у ті дні та в той час, коли виявляє таке бажання. Син сторін - [PERSON] , постійно проживає із матір`ю - [PERSON] за межами території України, куди вони були вимушені виїхати у зв`язку із запровадженням на території України військового стану. За місцем проживання дитина відвідує початкову школу St Marys R. С., що підтверджується звітом початкової школи за 2023 рік. Із вказаного звіту вбачається, що син сторін - [PERSON] , впевнений і самостійний учень, добре розвивається в усному мовленні, аудіюванні, читанні та письмі. Тобто, [PERSON] призвичаївся до життя за кордоном та проживання його в таких умовах буде у якнайкращих його інтересах для забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Разом з тим, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України. Разом з тим, позивачем не представлено доказів того, що відповідач заперечувала проти спілкування позивача з дитиною та чинила перешкоди у спілкуванні з ним. Тому, відсутні передумови вважати, що відповідачка чинить позивачу будь-які перешкоди у спілкуванні з сином. Також, стороною відповідача зазначено, що Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Представник вказує, що відповідачка з дитиною проживає за межами території України через вторгнення росії в Україну, та її повернення не забезпечить розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Відповідачка усвідомлює,\~що той\~із батьків,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~має право\~на особисте\~спілкування з\~нею і\~вона не\~чинить перешкод\~у такому\~спілкуванні батька\~з дітьми.\~Проте вона\~переконана,\~що спілкування\~батьків із\~дітьми не\~повинно шкодити\~інтересам останніх,\~їх усталеному\~способу і\~режиму життя.\~Тому неприйнятним\~є,\~коли один\~з батьків,\~заради власної\~забаганки і\~без поважної\~причини,\~буде відривати\~дітей з\~місця проживання.\~Також,\~батьки повинні\~враховувати інтереси\~одне одного\~та їх\~право на\~володіння інформацією\~щодо місця\~знаходження дітей.\~Відповідачка зазначає,\~що не заперечуватиме проти побачень батька з дитиною у попередньо узгоджений між батьками час, за умови, коли такі побачення не порушуватимуть усталеного режиму дитини. 06.01.2023 року до матеріалів справи надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних у позові, а також наголошує на тому, що відповідачкою повністю проігноровано той факт, що безпосередньо в позовній заяві позивачем було чітко вказано, що він повністю усвідомлює те, що на теперішній час перебування дитини за кордоном у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та постійними ворожими обстрілами, у тому числі ракетними, відповідає інтересам дитини, а тому не заперечує проти відстрочення виконання рішення в частині зустрічей із дитиною до повернення відповідачки разом із дитиною на територію України, але не пізніше закінчення воєнного стану на території України. Із відзиву сторони позивача вбачається, що дитина сторін відвідує школу, яка розташована в Уельсі. Проте, в жовтні 2023 року відповідачка повідомила позивача про те, що вона разом з сином збирається переїхати до Бразилії. Зазначене підтверджує, що на теперішній час з урахуванням ситуації що склалась, а також того, що позивач перебуває на військовій службі та в силу приписів чинного законодавства не має права залишити територію України навіть на короткий строк, відповідачка вважає, що має право не тільки самостійно приймати всі рішення щодо життя дитини, а й заперечувати проти права позивача бачитись з сином на території України після закінчення правового режиму воєнного стану. При цьому, позивач правомірно очікує повернення дитини на постійне місце проживання до України після того, як нинішні загрози перестануть існувати. Натомість, як чітко вбачається з поданого відзиву, відповідачка вважає, що може самостійно розпоряджатись життям дитини та заперечувати право батька бачитись із власним сином на території України. Проте, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У зв`язку із вищевикладеним, на переконання позивача, доводи відзиву є абсолютно необґрунтованими та жодним чином не спростовують доводи, які викладені в позовній заяві, а відтак існують підстави для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2024 року (суддя Іващенко С.О.) закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.05.2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення способу у вихованні дитини та спілкуванні з нею прийнято до провадження судді Федорової О.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні. 04.08.2025 року від Департаменту служб у справах дітей до матеріалів справи надійшов висновок про доцільність встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні уповноважений представник позивача - адвоката Галінкін В.Ф. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов. В судовому\~засіданні уповноважений\~представник відповідача\~-\~адвокат Качмар І.О. вказував про часткове визнання позову та просив суд постановити рішення з урахуванням наданого Департаментом служб у справах дітей висновку. Також, просив суд встановити окремо участь батька у спілкуванні та вихованні дитини під час перебування дитини в Україні та за її межами. Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, у судове засідання представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, у відповідних пояснення просить розглядати справу за відсутності представника. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 09.12.2014 року про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 13, том 1/. Рішенням Роменського міськрайоннго суду Сумської області від 16.03.2023 року по справі № 585/172/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 14, том 1/. У зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, відповідачка разом із сином виїхала за кордон, де продовжує проживати на час вирішення справи. Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи та визнаються сторонами у справі. Внаслідок відсутності порозуміння між батьками з питання участі у вихованні сина - [PERSON] , [INFO] , між сторонами виник спір щодо участі батька [PERSON] у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини. Повноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок № 290 від 04.08.2025 року про доцільність встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] , відповідно до якого Департамент вважав за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] , у\~вихованні малолітнього сина,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , визначивши час: у разі перебування дитини за межами України або неможливості особистого побачення спілкування батька із сином: щовівторка з 19.00 до 21.00 та щонеділі з 19.00 до 21.00 за допомогою відео та/або аудіо зв`язку. Під час перебування дитини на території України у тому числі тимчасово: перші, треті та п`яті вихідні місяця з 18.00 суботи до 18.00 неділі особисті зустрічі батька із сином; 25 листопада протягом не менш ніж трьох годин щороку; кожного року з 18.00 другого січня до 18.00 третього січня; щороку 10 днів у літній період з метою спільного відпочинку. Судом встановлено, що між сторонами справи - батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , існує спір щодо участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним. Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на необхідність усунення перешкод у спілкуванні з сином та бажання приймати участь у його вихованні. Суд зазначає, що особисті непорозуміння між батьками, не можуть бути підставою для відмови у спілкуванні з дитиною, тому із батьків, який проживає окремо. В ході розгляду справи відповідачка не запропонувала свій варіант регламенту участі батька у вихованні з дитиною, а тому з урахуванням вимог\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу виключно в межах позовних вимог, заявлених позивачем, на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також висновку органу опіки та піклування. Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Однак, в силу об`єктивних причин реальні можливості між батьком і дитиною у таких умовах очевидно звужуються. З урахування наведеного, з метою повноцінного виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] , його розвитку, задоволення життєво важливих потреб та зростання під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості, а також з огляду на тимчасове проживання дитини за кордоном, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, з урахуванням висновку, наданого Департаментом служб у справах дітей. Суд зазначає,\~що розвиток сімейної ситуації може бути динамічним, а отже і визначені у розглядуваній справі способи участі батька у вихованні дитини можуть бути змінені в подальшому, як за домовленістю батьків, з урахуванням інтересів дитини, так і, у разі зміни істотних обставин, за рішенням суду за позовом одного із батьків. При цьому, обґрунтованим і доцільним є відстрочення виконання рішення суду щодо визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини на період дії в Україні воєнного стану та перебування дитини в цей час за кордоном. Таке процесуальне рішення відповідає положенням ст. 267 ЦПК України і ухвалюється судом задля убезпечення дитини від загрози її життю та здоров`ю, що являється найголовнішою прерогативою. На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини [PERSON] , [INFO] , у цей період за кордоном зобов`язати мати дитини [PERSON] організувати спілкування сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] в режимі онлайн засобами телефонного зв`язку, в тому числі відеозв`язку через будь-який додаток чи месенджер щовівторка з 19.00 до 21.00 та щонеділі з 19.00 до 21.00 за допомогою відео та/або аудіо зв`язку. Встановити, що [PERSON] має право на необмежене спілкування з [PERSON] , [INFO] , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачем та сином, з дотриманням розпорядку дня дитини. Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 07.12.2023 у справі №569/14585/21, від 12.03.2025 року у справі № 487/2960/23. Приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідає інтересам дитини та вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. За клопотанням сторони позивача суд покладає судові витрати по сплаті судового збору на [PERSON] ..

Outcome: partial