Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Суть заяви, що розглядається судом: У липня 2025 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд: - встановити юридичний факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , який є сином [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , а остання навпаки його матір`ю відповідально. Рух справи в суді: Вказана заява 31.07.2025 року скерована заявником [PERSON] в порядку окремого провадження до суду засобами поштового зв`язку, яка надійшла до суду 05.08.2025 року. Матеріали справи за вказаною заявою зареєстровано в суді та присвоєно номер справи №947/29091/25. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру за №1647606 від 07.08.2025 року, відповідно до якої встановлено, що заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За наслідком перевіреної інформації про зареєстроване місце проживання заявника, суддею встановлено, що справа підсудна Київському районному суду міста Одеси у відповідності до правил територіальної підсудності визначених статтею 316 ЦПК України. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11.08.2025 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з повідомленням учасників справи. Позиція учасників справи: Заявник в обґрунтування заявлених вимог у заяві посилається на те, що [INFO] померла його матір - [PERSON] , яка за життя, 19.05.2023 року, склала заповіт на його ім`я - [PERSON] , в якому заповіла йому усе своє майно. Втім, як вказує заявник, під час з`ясування спадкових питань виявилось, що існують розбіжності у прізвищі заявника та його матері, а саме: прізвище померлої спадкодавиці - « [PERSON] », а прізвище заявника « [PERSON] », за наслідком чого заявник позбавлений можливості підтвердити свої родинні стосунки зі спадкодавицею та оформити спадкові права на спадщину, в порядку спадкування за заповітом. Підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , заявник обґрунтовує, тим, що 25 грудня 1962 року його матір - [PERSON] одружилась з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] народився він - заявник, [PERSON] , у свідоцтві про народження якого зазначено, що батьками « [PERSON] » (мовою оригіналу) є « [PERSON] » та « [PERSON] » (мовою оригіналу). Втім, з доводів заявника, у паспорті покійної матері, а також складеному нею заповіті, її прізвище зазначено як « [PERSON] », без апострофа. Наразі, заявник позбавлений можливості встановити причину відповідних зазначень та розбіжностей, що на його думку пов`язано з різним перекладом прізвища матері з російської на українську мови або спотворені транслітерації прізвищ. Враховуючи неможливість усунути відповідні розбіжності у позасудовий спосіб, заявник звернувся до суду з даною заявою. До судового засідання призначеного на 23.09.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. Однак, 25.08.2025 року та 01.09.2025 року до суду надійшли від представника заінтересованої особи заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких останнім не викладено заперечень проти задоволення заявлених вимог та зазначено, що відносно наслідків розгляду справи представник покладається на розсуд суду. 23.09.2025 року до суду також надійшла заява від представника заявника про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Приймаючи викладене, висловлене волевиявлення учасників справи з розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до приписів статті 211 та 223 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності учасників справи в судовому засіданні 23.09.2025 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заяву, перевіривши наведені заявником доводи, суд дійшов до таких висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , громадянин України, документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] , в якому на а.с.11 наявний запис про зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Народження заявника підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.12.1963 року, у відповідності до якого заявник народився [INFO] , дані про заявника зазначені російською, як: « [PERSON] », батьком якого зазначено - « [PERSON] », матір`ю - « [PERSON] ». На підтвердження перебування батьків заявника у шлюбі, останнім надано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 25.12.1962 року, у відповідності до якого вбачається, що 25.12.1962 року зареєстровано шлюб між « [PERSON] , 1937 року народження та [PERSON] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] ». У відповідності до свідоцтва про народження № [NUMBER] , вбачається, що батько заявника [PERSON] , народився [INFO] , у прізвищі якого зазначено апостроф. У відповідності до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні виданої 20.11.2017 року за №15-17250, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина якої серії [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.04.2022 року помер [PERSON] , [INFO] . У відповідності до наданої копії заповіту від 19.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., зареєстрованого в реєстрі за №4171, вбачається що останній складено [PERSON] , за життя, який на випадок своєї смерті здійснив розпорядження, яким усе належне йому майно, у тому числі належну частку в нерухомому майні квартирі [ADDRESS] , заповів [PERSON] , якого визначив своїм сином. Також судом встановлено, що тієї ж дати 19.05.2023 року, приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., було посвідчено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №4170, складений від імені [PERSON] , [INFO] , яка також на випадок своєї смерті здійснила розпорядження, яким усе належне їй майно, у тому числі належну частку в нерухомому майні квартирі [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , зазначивши його своїм сином. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2025 року, [PERSON] , [INFO] , померла. У відповідності до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №81696890 від 30.06.2025 року, 30.06.2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевченко В.М. заведено спадкову справу №13/2025 до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Заявник стверджує, що [PERSON] є його матір`ю, до майна якої він є спадкоємцем за заповітом, однак через розбіжності у написанні прізвища, яка полягає у зазначенні апострофа, він позбавлений можливості підтвердити свої родинні стосунки з померлою, що обумовило його звернення до суду з даною заявою. Норми права, які застосовані судом, та мотиви їх застосування: Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 3\~ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 наголошено на тому, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. У п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18\~(провадження № 14-567цс18)\~від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Крім того, судом враховується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21, згідно з яким, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22),\~вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції.\~Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Додатково розглядаючи заяву про встановлення заявленого факту, судом приймаються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України, які регламентують наступне. У відповідності\~до положень\~статті 3\~СК України,\~сім`ю\~складають особи,\~які спільно\~проживають,\~пов`язані\~спільним побутом,\~мають взаємні\~права та\~обов`язки. Подружжя\~вважається сім`єю\~і тоді,\~коли дружина\~та чоловік\~у зв`язку\~з навчанням,\~роботою,\~лікуванням,\~необхідністю догляду\~за батьками,\~дітьми та\~з інших\~поважних причин\~не проживають\~спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 19\~КпШС України\~в редакції\~станом на\~час реєстрації\~шлюбу між\~батьками заявника,\~при \~ укладенні\~ шлюбу\~ подружжя\~ за\~ своїм\~ бажанням\~ обирає\~прізвище \~одного \~з \~подружжя \~як їх\~спільне прізвище,\~або кожен\~з подружжя\~ зберігає\~ своє\~ дошлюбне\~прізвище,\~або може\~приєднати до\~свого прізвища\~прізвище другого\~з подружжя. З`єднання прізвищ не допускається, якщо дошлюбне прізвище хоча б одного з подружжя є подвійним. Відповідно до положень статті 62 вказаного Кодексу, якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. При різних прізвищах дитині присвоюється прізвище батька або матері за згодою батьків, а при відсутності згоди - за рішенням органів опіки і піклування. Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. У відповідності з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України). Також суд зазначає, що у відповідності до положень п.5.16 глави 10 Розділу ІІ Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, якщо в заповіті зазначені родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що підтверджують факт родинних відносин, та за бажанням спадкоємців зазначає про родинні відносини у свідоцтві про право на спадщину за заповітом. Також судом враховується, що у відповідності до положень статті 174 Податкового Кодексу України визначено, що згідно з п.174.1, об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на зокрема: а)\~об`єкт\~нерухомості,\~неподільний об`єкт\~незавершеного будівництва/майбутній\~об`єкт нерухомості,\~подільний об`єкт\~незавершеного будівництва Відповідно до вказаної статті, об`єкти спадщини оподатковуються зокрема: за нульовою ставкою зокрема об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення (п.174.2.1); за ставкою, визначеною\~пунктом 167.2\~статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не зазначені у\~підпункті 174.2.1\~цього пункту; за ставкою, визначеною у\~пункті 167.1\~статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента. Отже, у відповідності до вказаних приписів законодавства, суд зазначає, що неможливість підтвердити родинні зв`язку зі спадкодавцем впливає на порядок оформлення спадкоємцем за заповітом своїх спадкових прав. Частиною 1\~ст. 319 ЦПК України\~встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка доводів учасників справи, мотиви та висновки суду: Приймаючи вищевикладені встановлені обставини, суд зазначає, що є підтвердженим факт того, що заявник: [PERSON] , [INFO] , громадянин України, народився від батьків, відомості про яких у свідоцтві про народження якого зазначено російською, як: батько - « [PERSON] », матір - « [PERSON] ». Разом з тим, з наданих до суду доказів, судом встановлено, що під час реєстрацію шлюбу між батьками заявника, прізвище батька заявника було зазначено, як - [PERSON] » [PERSON] , тобто з апострофом, однак нареченій - [PERSON] , яка під час реєстрації шлюбу змінила прізвище на прізвище чоловіка, було присвоєно прізвище « [PERSON] », тобто відмінно від чоловіка. Додатково у відповідності до свідоцтва про народження № [NUMBER] батька заявника, достеменно вбачається наявність апострофу у прізвищі батька заявника та чоловіка, з яким [PERSON] укладено шлюб. Додатково судом приймається встановлені обставини спільного проживання за однією адресою: [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , [INFO] , а отже спільне проживання осіб, прізвище яких відмінне лише в апострофі, однак за даними народження осіб, які цілком збігаються з даними осіб, які уклали шлюб між собою за свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25.12.1962 року та осіб, які зазначені батьками заявника у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.1963 року. Додатково, судом враховується, що саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в один той самий день кожний, а саме 19.05.2003 року, уклали односторонній правочин заповіт, посвідчений у того ж самого нотаріуса [PERSON] , яким кожний з них розпорядились одним самим майном квартирою [ADDRESS] , на користь однієї самої особи [PERSON] , якого в обох визначено в якості сина. Докази якими підтверджуються вищевказані обставини є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які узгоджуються між собою та не суперечать один одному. Одночасно судом враховується, що відповідні докази на підтвердження заявлених вимог, у тому числі документи, які посвідчують особу відносно [PERSON] , надані саме заявником по справі, яким безпосередньо засвідчено їх відповідність оригіналам документів, а відтак перебувають у розпорядженні заявника по справі. Під час надання оцінки доказам у справі та застосуванні стандартів оцінки доказів, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.\~\~ За наслідком чого, досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у суду відсутні сумніви, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у прізвищі якої відсутній апостроф, є матір`ю заявника [PERSON] , [INFO] , який є її сином відповідно, а відповідні розбіжності у написанні прізвищ обумовлені технічною помилкою при оформлені текстів правовстановлюючих документів відносно заявника та його матері, і наслідком різного перекладу даних про осіб з російської на українську мови. Одночасно приймаючи встановлені обставини, судом встановлено, що заявник, як спадкоємець за заповітом має право на спадкування до майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , однак внаслідок розбіжності у написанні їх прізвищ, позбавлений можливості підтвердити свої родинні зв`язки зі спадкодавцем, що впливає на порядок оформлення його спадкових прав. Відтак судом встановлено, що метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником своїх спадкових прав до майна в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Будь-яких доказів на підтвердження наявності спору про право за наслідком заявлених вимог, матеріали справи не містять. Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної справи судом враховується положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Висновки суду за наслідком розгляду справи: З урахуванням вищевикладеного в цілому, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності приймаючи до уваги неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, іншим шляхом, суд вважає що заява [PERSON] є обґрунтованою, доведеною, заявлений до встановлення юридичний факт родинних відносин є підтвердженим, за наслідком чого заява підлягає задоволенню. Судові витрати по справі: При ухваленні судом рішення, судом у відповідності до положень ч. 7\~ст. 294 ЦПК України,\~ судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved