Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 15.09.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 706257, за яким ТОВ «Слон Кредит» надало відповідачці грошові кошти в сумі 30000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Приймаючи умови кредитного договору [PERSON] підтвердила, що ознайомлена із його змістом. На виконання умов кредитного договору позичальнику було перераховано грошові кошти на рахунок відповідача. 28.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 2808-23 за яким за яким ТОВ «Слон Кредит» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором № 706257 за реєстром боржників, на підставі ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 68361,28 грн., з яких 28938,26 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості, 39423,02 грн. сума боргу за відсотками. Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 68361,28 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн. та 6000 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача, Романенко М.Е., до судового засідання не з`явився, зазначивши у позовній заяві прохання провести розгляд справи без його участі. На задоволенні позову наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка, [PERSON] , до судового засідання не з`явилась повторно за невідомих суду причин. Про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. За наведених обставин суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.\~280,\~281 ЦПК України, тому дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного вмотивування. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом було встановлено, що 15.09.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №706257. За п. 1.3 договору споживчого кредиту №706257 сума кредиту складає 37500 грн. Згідно п. 1.4 договору споживчого кредиту №706257 строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 15.09.2024 року. Згідно п. 1.5 договору споживчого кредиту №706257 тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її становлення, та становить: за перший день користування кредитом ( включно) 25% в день (9125% річних), що становить 7500 грн., за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Згідно п. 1.7 договору споживчого кредиту №706257 орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає 190,32% річних. Згідно п. 1.8 договору споживчого кредиту №706257 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає 111612,21 грн. Згідно п. 2.1 договору споживчого кредиту №706257 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання) у розмірі 30000 грн. на користь споживача та у розмірі 7500 грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом. Грошові кошти в сумі 30000 грн. були перераховані на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 9101 від 15 вересня 2021 року. Судом також було встановлено, що 28.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 2808-23 за яким за яким ТОВ «Слон Кредит» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором № 706257 за реєстром боржників. Відповідно до Реєстру боржників до такого Договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №706257 в сумі 68361,28 грн., з яких 28938,26 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості, 39423,02 грн. сума боргу за відсотками. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредитування №706257 від 15.09.2021 р., укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість на загальну суму 68361,28 грн., яку відповідач повинен сплатити на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року з переліком видів послуг адвоката, додатковою угодою №706257 до договору № 42649746 про надання правової допомоги, актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом, детальним описом робіт, ( виконаних) адвокатом Лівак І.М., в загальній сумі 6000 грн., а також кількість часу витраченого на надану правову допомогу з детальним переліком проведеної роботи. При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 6000 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «Діджи Фінанс» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює відповідно 2422,40 грн.

Outcome: approved