Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У лютому 2025 року представник позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1316-5647 від 14.12.2023 в розмірі 20562,50 грн, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 14.12.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1316-5647. Відповідно до умов вказаного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 4700 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. Позивач вказує, що товариство виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідач підтвердила виникнення своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, та, отримавши кредитні кошти відповідач не скористалась своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. Однак всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач порушила умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем. Так, станом на 14.01.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 42582 грн, із яких: 4700 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 37882 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Разом з тим, позивачем прийнято рішення застосувати до відповідача програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме частково списати заборгованість відповідачу за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 22019,59 грн за умови погашення відповідачем решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 20562,50,00 грн. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути в примусовому порядку із відповідача на користь позивача не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: 4700 грн - простроченої заборгованість за кредитом; 15862,50 грн - простроченої заборгованість за нарахованими процентами, що разом становить 20562,50 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025, для розгляду даної справи визначено головуючого суддю Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 19.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У березні 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що при укладенні кредитної лінії відповідачу не повідомлено про умови кредитування, та не надано примірника договору. Нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування є неможливим. Відповідач, отримуючи кредит 14.12.2023, вважала, що повинна була повернути кошти до 27.12.2023, тобто впродовж 14 календарних днів, однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами після 27.12.2023, виходив з іншого строку кредитування, та безпідставно нарахував проценти відповідачу по 08.10.2024. Крім того, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування відповідачу коштів на підставі договору про відкриття кредитної лінії № 1316-5647, що свідчить про недоведеність факту надання відповідачу кредиту в сумі, зазначеній в позові. Також із наданих позивачем доказів неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки, відсутня повна інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. В березні 2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач належним чином попередньо ознайомилась з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів позивачем. Отримавши одноразовий ідентифікатор, відповідач здійснила дії спрямовані на підписання договору шляхом використання електронного підпису, та кредитний договір було укладено у відповідності до вимог закону. Позивач є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме: надання коштів в позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, а тому надати будь-який первинний бухгалтерський документ по рахунку відповідача не вбачається можливим. При цьому, первинним документом у даній категорії спорів можна вважати будь-який документ, що підтверджує реальність здійснення господарської операції, а тому надана позивачем довідка про перерахування суми кредиту відповідачу є належним доказом отримання відповідачем коштів за укладеним договором. Крім того, кредитні кошти були перераховані товариством у відповідності до умов кредитного договору та правил, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, а тому заперечення сторони відповідача в цій частині є хибними. Також в договорі та правилах детально описано інформацію як щодо базового періоду, так і щодо строку кредиту (кредитування), а тому твердження відповідача про зазначення у договорі двох строків є невірним, оскільки, договором та правилами чітко розмежовані ці поняття. Позивачем надано належні та достатні докази наявності та розміру заборгованості відповідача перед позивачем, та товариством не нараховувались жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень ст. 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, позивач здійснив лише нарахування по процентам (п. 4.10, п. 10.1 договору) за користування кредитом в строк договору (п. 4.12 договору), що був погоджений між сторонами, та ці нарахування не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 625 ЦК України. В квітні 2025 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення на позов, в яких останній вказував на відсутність підстав для задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не зазначив в договорі два строки кредитування, що призводить до неправильного, а то і різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження отримання коштів відповідачем, та укладення договору на умовах, які зазначені в позові, а відтак відсутні підстави для стягнення із відповідача заявленої суми заборгованості. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10.06.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано в Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»: підтвердження належності банківської картки № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія/номер [NUMBER] , ким, коли, виданий: Чорнобаївським РС УДМС України в Черкаській області 14.07.2016, що 14.12.2023 було перераховано кредитні кошти в сумі 4700,00 грн (ID транзакції: [NUMBER] ); виписку з банківського рахунку [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія/номер [NUMBER] , ким, коли, виданий: Чорнобаївським РС УДМС України в Черкаській області 14.07.2016, за 30.11.2023 щодо надходження коштів у сумі 4700,00 грн (ID транзакції: [NUMBER] ) на банківську картку № [NUMBER] . 14.07.2025 на адресу суду надійшли матеріали виконання вказаної ухвали суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За правилами частини статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що 14.12.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1316-5647. Відповідно до умов вказаного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 4700 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; промо-ставка - 1,75 % в день; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Договір про відкриття кредитної лінії № 1316-5647 від 14.12.2023 підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором за № С4465. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. Згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.06.2017 № 2401 «Про видачу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», яке розміщено в загальному доступі на сайті Позивача, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Враховуючи викладене, позивачем (через партнера АТ КБ «Приватбанк» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019) видано відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний останньою в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay, платіж № 2403740217 від 14.12.2023, на карту отримувача (відповідача) за № [NUMBER] , чим виконав свої зобов`язання за договором. Факт здійснення вказаного переказу 14.12.2023 в сумі 4700 грн. на картку [NUMBER] , що емітована на ім`я [PERSON] , підтверджується інформацією, що надана ПАТ «ПриватБанк» (а.с.154). Доказів того, що зазначена карта отримувача не належить відповідачу, а також того, що кошти за кредитним договором фактично не були зараховані на рахунок [PERSON] , представник відповідача суду не надав. З наявних у справі доказів вбачається, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору, проте, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконала, а саме не повернула отримані від позивача кредитні кошти та не виконала інших зобов`язань, встановлених договором. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем до суду, станом на 14.01.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 42582,00 грн, із яких: 4700 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 37882 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Нарахування з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору, в порядку ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось. Зазначений розрахунок стороною відповідача належними доказами не спростовано, останній, здійснено у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, який є чинним та доказів визнання умов договору недійсними суду надано не було. Крім того, судом встановлено, що позивачем прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 22019,50 грн за умови погашення відповідачем решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 20562,50 грн, із яких: 4700 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 15852,50 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Суд враховує наданий позивачем розрахунок заборгованості, як такий, що не спростований відповідачем, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в заперечення вище встановлених обставин представником відповідача не надано, а наведені у відзиві твердження ґрунтуються виключно на власному трактуванні умов договору представником відповідача, що не узгоджується з умовами укладеного між сторонами кредитного договору та з вимогами закону, які регулюють дані правовідносини. Так, особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16.20.2020 у справі № 561/77/19 за схожих обставин. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що договір про відкриття кредитної лінії № 1316-5647 від 14.12.2023 укладено у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та заперечення відповідача в цій частині є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надала, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином. При цьому, інші наведені стороною відповідача доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, та те, що позивачем доведено неналежне виконання відповідачем умов договору та наявність заборгованості, що стороною відповідача спростовано належними доказами не було, а тому суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Крім того, в зв`язку із задоволенням позовних вимог, в порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved