Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

26 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом у якому\~прохала ухвалити судове рішення, яким встановити земельний сервітут на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в [ADDRESS] для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. «№ В» та із домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , згідно з варіантом встановлення земельного сервітуту наведеним в дослідницькій частині та відображеним в додатку № 1 до висновку експерта №12-24 [PERSON] за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS] та по [ADDRESS] від 20 березня 2024 року та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову вказала, що 27 травня 2005 року вона придбала у власність житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Також їй на праві власності належить: житловий будинок, літ. А, а1, а1н загальна площа 37.8 кв. м, житлова площа 16 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. Б; погріб літ. Бп; гараж літ В; ворота №1, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташовані на земельній ділянці площею 0,0398 га, кадастровий номер: 5320610100:50:001:0582, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить їй на праві власності. Зазначена земельна ділянка кадастровий номер: 5320610100:50:001:0582 з усіх сторін оточена іншими земельними ділянками. Прохід та проїзд із зазначеної земельної ділянки на вулицю Володимирівську можливий лише через земельну ділянку кадастровий номер: 5320610100:50:001:0783, розташовану в [ADDRESS] . Дана земельна ділянка кадастровий номер: 5320610100:50:001:0783, загальною площею 0,0481 га належить на праві власності відповідачці. Вказала, що до квітня 2023 року вона та її сім`я згідно з усною домовленістю з відповідачкою, враховуючи усталений багаторічний порядок користування суміжними земельними ділянками, розташування та конфігурацію гаражу літ. «В» її домоволодіння, мали безперешкодний до нього доступ, тобто вільно проїжджали та проходили. У лютому 2023 року відповідачка її повідомила, що вона приватизувала земельну ділянку, яку вони фактично використовували для доступу до свого домоволодіння та заборонила їм до нього проїзд і прохід. Беручи до уваги те, що відповідачка заборонила їй і її сім`ї право проїзду та проходу по земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783 до домоволодіння позивачки по наявному шляху, вона звернулася за допомогою у вирішенні цього питання в Глобинську міську раду, яка її повідомила, що рішенням №163 від 23.02.2023 «Про розгляд звернення [PERSON] про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] , з метою передачі у власність» у п. 4 рекомендувала гр. [PERSON] встановити сервітут з метою забезпечення проходу (проїзду) через її земельну ділянку суміжному землевласнику. Однак відповідачка відмовилася від зазначеної рекомендації, а Глобинська міська рада не наділена повноваженнями зобов`язати власника земельної ділянки встановити земельний сервітут. 09.08.2023 року вона звернулася до [PERSON] з письмовою заявою - пропозицією про укладення між ними договору про встановлення земельного сервітуту, яку вона отримала в той же день та відмовила позивачці у запропонованій пропозиції (встановленні сервітуту), що підтверджується її власноручно написаною письмовою відповіддю. Таким чином, між позивачкою та відповідачкою, як суміжним землевласником, наявний спір щодо права користування земельною ділянкою кадастровий номер 5320610100:50:001:0783 з метою проходу (проїзду) по ній до домоволодіння, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер: 5320610100:50:001:0582. Вказала,\~що на\~її замовлення\~була проведена\~експертиза та\~згідно з\~висновком експерта\~№12-24\~за результатами\~проведення земельно-технічного\~дослідження земельних\~ділянок,\~розташованих в\~ [ADDRESS] \~та по\~ [ADDRESS] по\~заяві гр. [PERSON] від 20 березня 2024 року зазначено, що виходячи із розташування та конфігурації гаража літ. «№В» домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , та самого домоволодіння, на розгляд можливо запропонувати один варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в [ADDRESS] для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. № «В» та із домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] на дорогу, розташовану на [ADDRESS] . Варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в [ADDRESS] для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. № «В» та із домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] наведений в дослідницькій частині та відображений в додатку №1 до даного висновку експерта. До висновку №12-24 додаються Додаток №1 «План земельної ділянки» та додаток №2 «Фототаблиця». Таким чином, судовим експертом запропонований єдиний можливий варіант визначення земельного сервітуту, що зображений на графічному плані земельних ділянок, який додано до висновку №12-24. Враховуючи те, що належна їй земельна ділянка кадастровий номер 5320610100:50:001:0582 знаходиться по центру інших оточених нею земельних ділянок, де взагалі відсутня можливість будь-якого проїзду автотранспортом до гаражу літ. «В» її домоволодіння, вважає такий висновок експерта [PERSON] обгрунтованим та об`єктивним. Зазначила, що заходи досудового врегулювання спору проводилися, про що вказано вище. Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 01.11.2024 року та 09.12.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив та доповнення до відзиву на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає. Відзив мотивує тим, що відповідач не погоджується із запропонованим позивачем варіантом земельного сервітуту, проект якого викладено у висновку судового експерта Маківського М.В. від 20.03.2024 р. №12-24, оскільки, на вирішення експерту ставилось некоректне питання, суть якого зводилась до можливості встановлення сервітуту виключно через земельну ділянку відповідача, інші варіанти можливих сервітутів у зв`язку з цим не розглядались, при тому, що проїзди до гаража позивача гіпотетично можливі і через інші прилеглі земельні ділянки, внаслідок чого суду представлений лише один варіант сервітуту, вигідний виключно самому позивачу, у той час як у такому випадку відповідач взагалі позбавлений права якогось вибору. Більше того, експерту не ставилось питання про те, чи відповідає запропонований варіант проходу та приїзду вимогам державних будівельних норм та інших нормативних документів, і огляду на те, що варіант проїзду вказаний у висновку проходить прямо в безпосередній близькості від входу до будинку відповідача менш ніж у одному метрі від вікна та входу до нього. В той же час відповідач має двох малолітніх дітей, а будинок перебуває в аварійному стані. Чоловік відповідача захищає Батьківщину у війні проти рф. Такий варіант проїзду загрожує не тільки дітям, а й можливим руйнуванням будинку. Щоб виправити вказане становище, відповідач самостійно замовив експертний висновок, який буде включати в себе альтернативні сервітути, які зможуть задовольнити потреби і не порушуватимуть взаємні права Учасників даної справи. Згідно отриманого «Висновку експерта № 86-24 за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS] суміжних із земельною ділянкою кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованою в [ADDRESS] » від 25.11.2024 р., складеного експертом М.В. Маківським, зазначено, що згідно діючих ДБН, відстань від в`їздів гаражів до сусідніх житлових будинків повинна бути не менше 10 м, тому, саме з урахуванням зазначеного і мають встановлюватись сервітути, оскільки, відстань від гаража позивача до житлових приміщень відповідача складає близько 4 м, а проїзд до гаражу через земельну ділянку відповідача проходить менш ніж в двох метрах від входу, що є порушенням ДБН. У зв`язку з цим, відповідач вважає найбільш оптимальний запропонований експертом сервітут по варіанту, викладеному у Додатку № 1 до висновку експерта № 86-24 та не заперечуватиме проти задоволення позову у випадку постановлення позовних вимог не до [PERSON] , а до власника земельної ділянки через який можливе встановлення сервітуту, який не буде порушувати її прав. Ухвалою суду від 15 січня 2025 року відкладено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 17 червня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, в наданій суду заяві позивач прохала суд розглядати справу за її відсутності та відсутності її представника. У судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, в наданій суду заяві представник прохав розглядати справу за їх відсутності. Представник третьої особи Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи шляхом виклику до суду через оголошення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, доходить наступних висновків. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Згідно ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79\~ЦПК України). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.11.2023 №354351456), власником земельної ділянки площею 0,0398 га, кадастровий номер: 5320610100:50:001:0582, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.03.2015 №35201245) (т.1 а.с.12, 20). Рішенням Глобинської міської ради від 23.02.2023 року №163 «Про розгляд звернення [PERSON] про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] , з метою передачі у власність» вирішено затвердити [PERSON] «Технічну документацію із землеустрою…» на земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] . Передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] (т.1 а.с.21). 09.08.2023 року позивачем по справі було надано відповідачу заяву-пропозицію укладання договору про встановлення земельного сервітуту. Зі змісту заяви вбачається відмова відповідача на підпис сервітуту (т.1 а.с.22). Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). За змістом ст.\~98 ЗК України\~право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Статтею 99 вказаного кодексу\~передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, як право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої та другої\~статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 125 ЗК України\~передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно\~ст. 126 ЗК України\~право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Аналогічна вимога закладена у\~статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка зазначає, що державній реєстрації прав підлягає право користування (сервітут). Згідно з ч. 1\~ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частин третьої та четвертої\~статті 79-1 ЗК України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з частиною десятою\~статті 79-1 ЗК України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до частини одинадцятої\~статті 79-1 ЗК України, державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Згідно абз. 3 ч.1 ст. 1 Закону про Державний земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~визначено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (згідно із частиною шостою статті 21 Закону про ДЗК). Відомості про суборенду, сервітут, які поширюються на частини земельних ділянок, вносяться до Державного земельного кадастру до здійснення державної реєстрації цих прав (частина перша статті 29 Закону про ДЗК). Прикінцеві та перехідні положення Закону про ДЗК визначають специфіку визначення правового статусу земельних ділянок, їх формування в залежності від часу виникнення прав на них, особливості оформлення та визнання прав на них. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок (абзаци перший-третій пункту 2 прикінцевих та перехідних положень Закону про ДЗК). За приписами\~статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до вимог ст. 91, 96\~ЗК України\~власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно з вимогами ст. 100 ЗК України,\~ст. 402 ЦК України\~сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. З аналізу положень ст. 401, 402 ЦК України\~вбачається що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 09.08.2023 зверталась до відповідача письмово з пропозицією врегулюванням спору, проте з долучених доказів встановлено, що відповідач не дала згоду на підпис сервітуту. Згідно\~ст. 403 ЦК України\~сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Положеннями ст. 404 ЦК України\~визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном. Відповідно до\~п.\~38\~постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість\~задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, встановлюючи його на певний строк чи без зазначення строку суд може враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Згідно Висновку\~експерта №12-24\~за результатами\~проведення земельно-технічного\~дослідження земельних\~ділянок,\~розташованих в\~ [ADDRESS] \~та по\~ [ADDRESS] по\~заяві гр. [PERSON] від 20 березня 2024 року зазначено, що виходячи із розташування та конфігурації гаража літ. «№В» домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , та самого домоволодіння, на розгляд можливо запропонувати один варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в [ADDRESS] для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. № «В» та із домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] на дорогу, розташовану на [ADDRESS] . Висновком вказано варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в [ADDRESS] для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. № «В» та із домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] наведений в дослідницькій частині та відображений в додатку №1 до даного висновку експерта. До висновку №12-24 додаються Додаток №1 «План земельної ділянки» та додаток №2 «Фототаблиця» (т.1 а.с.24-29). Згідно Висновку експерта №86-24 за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS] суміжних із земельною ділянкою кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованою в [ADDRESS] від 25.11.2024 року, складеного експертом М.В. Маківським, запропоновано два варіанти влаштування сервітуту та зазначено, що згідно діючих ДБН, відстань від в`їздів гаражів до сусідніх житлових будинків повинна бути не менше 10 м, тому мається можливість встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0349, або на земельних ділянках кадастровий номер 5320610100:50:001:0783 та 5320610100:50:001:0310, розташованих в [ADDRESS] . Висновком вказано варіант встановлення встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0349, розташованій в [ADDRESS] площею 56 кв.м. для проїзду автотранспортом та проходу до домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] відображений червоним кольором в додатку №1 до даного висновку експерта. Та інший варіант встановлення земельного сервітуту на земельних ділянках кадастровий номер 5320610100:50:001:0310 та 5320610100:50:001:0783, розташованих в [ADDRESS] площею 64 кв.м. та 23 кв.м. відповідно для проїзду автотранспортом та проходу до домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] відображений червоним кольором в додатку №2 до даного висновку експерта (т.1 а.с.80-91). Частина друга\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1, 2 ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У межах\~розгляду даної\~справи сторонами\~підтверджено належними,\~допустимими,\~достатніми доказами,\~що усі\~учасники справи\~є власниками\~нерухомого майна.\~Спір виник\~щодо права\~проходу/проїзду\~до домоволодіння\~позивачки через\~земельну ділянку\~відповідачки. Таким чином, в ході судового розгляду судом встановлено, що земельна ділянка позивача використовується нею за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та межує з такими ж земельними ділянками, розташованими на [ADDRESS] . До домоволодіння позивачки потрапити неможливо без встановлення сервітуту. Це підтверджено висновками судових земельно-технічних експертиз. Проте, сторона відповідачки заперечує проти задоволення позовної заяви та не заперечуватиме проти задоволення позову, у випадку постановлення позовних вимог не до [PERSON] , а до власника земельної ділянки через який можливе встановлення сервітуту. По суті, відповідачка з представником вважають, що сервітут може бути встановлений для позивачки через землю сусіда [PERSON] . У вказаній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про невідповідність заходу втручання в мирне володіння, шляхом встановлення земельного сервітуту критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Втручання в право на мирне володіння відповідачем належною їй земельною ділянкою відбудеться за відсутності справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача. Отже, оскільки земельна ділянка відповідача є фактично прибудинковою територією (подвір`ям), то суд вважає, що надання позивачам права необмеженого проїзду та проходу по такій земельній ділянці до володіння позивача буде надміру обтяжливим втручанням у мирне володіння майном для відповідача. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги з якими звернулася позивач є такими що до задоволення не підлягають. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача судових витрат по справі відсутні. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на проведення експертизи в сумі 6000 грн. (т.1 а.с.91).

Outcome: approved