Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.09.2019 у Бердичівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Після розірвання шлюбу малолітнього сина [PERSON] залишити проживати із нею. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що із 14.09.2019 вони із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами стало поступово погіршуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Із 01.10.2024 вони спільно не проживають. Продовжувати шлюбні відносини позивачка не бажає, вважає примирення неможливим. Ухвалою суду від 14.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися. Позивачка у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач до суду направив заяву, у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та залишення проживати дитини із матір`ю визнав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до свідоцтва про шлюб 14.09.2019 у Бердичівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] , що доводиться апостильованою копією перекладу сертифіката особистих даних (а.с. 1214). Відповідно до ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин на основі взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей, інші обставини. Рішення про розірвання шлюбу постановляється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя суперечить інтересам хоча б одного з подружжя. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, зазначає, що шлюбні відносини припинені, а відповідач позовні вимоги визнав, суд вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, зважаючи на добровільність шлюбу як одну з основних його засад. За таких обставин шлюб між сторонами підлягає розірванню. Щодо вимоги позивачки про залишення малолітньої дитини сина [PERSON] проживати разом з нею, суд доходить таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Такі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року, справа № 200/952/18, та від 22.12.2021, справа № 339/143/20. Лише за наявності спору між батьками про місце проживання дитини суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, у тому числі і щодо вимоги залишити дитину після розірвання шлюбу проживати із матір`ю, а матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами станом на час ухвалення рішення, суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд повертає позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, тобто 605 грн 60 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50% витрат позивачки по сплаті судового збору в розмірі 605 грн 60 коп.

Outcome: approved