Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що відповідно до укладеного кредитного договору № МКМП-282 від 04.02.2008 [PERSON] отримала кредит у розмірі 51000,00 доларів США на придбання основних фондів строком до 01.01.2018. В забезпечення зобов`язань по кредитному договору № МКМП-282 від 04.02.2008 було укладено договір поруки № МКМП-282/3 від 04.02.2008 з поручителем [PERSON] . Згідно з договором поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, винагороди штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. [PERSON] не виконувала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором. У зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, позивач був вимушеним звернутися до суду для захисту своїх прав. Так, рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.05.2011 у справі №2-522/2011 позов банку задоволено та стягнуто з в солідарному порядку з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 49 297,17 доларів США, з яких: 43804,57 доларів США заборгованість за кредитом; 2862,50 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом; 92,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 160,31 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,48 доларів США штраф (фіксована частина); 2345,99 доларів США штраф (процентна складова). Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. 15.06.2011 ВДВС Могилів-Подільського МУЮ відкрито виконавче провадження № 27133939 з виконання рішення суду №2-522/2011 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 394377,36 грн, яке повернуто 22.05.2012 на підставі п.1 ч.1 ст. 47, статтею 50 Закону України Про виконавче провадження (виконавчий документ повернуто без виконання згідно письмової заяви стягувача). 15.06.2011 ВДВС Могилів-Подільського МУЮ відкрито виконавче провадження № 27140509 з виконання рішення суду №2-522/2011 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 394 377.36 грн, яке повернуто 24.05.2012 на підставі п.1 ч.1 ст. 47, статтею 50 Закону України Про виконавче провадження (виконавчий документ повернуто без виконання згідно письмової заяви стягувача) В період з 06.05.2011 до дня останнього внесення коштів 09.06.2015 року, за кредитним договором № МКМП-282 від 04.02.2008 відбулося погашення заборгованості на зальну суму 26 670,59 доларів США. Факт укладення кредитного договору та договорів поруки встановлено та підтверджується рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у справі №2-522/2011. Таким чином, з ухваленням рішення суду про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитом не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Враховуючи, що з 06.05.2011 до дня останнього внесення коштів 09.06.2015 на рахунок [PERSON] було зараховано погашення заборгованості за кредитним договором № МКМП-282 від 04.02.2008 на загальну суму 26 670,59 доларів США, позивач звертається до суду з вимогами про солідарне стягнення з відповідачів трьох процентів річних від суми боргу 22 626,58 дол. США. за період з 23.02.2019 по 23.02.2022. З дня ухвалення рішення суду заборгованість відповідачем не погашена, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, у розмірі 2038,25 доларів США, що еквівалентно 85300,76 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.07.2025 позов залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.07.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Головуюча суддя Київська Т.Б. перебувала у щорічній відпустці у період з 18.08.2025 по 26.09.2025, включно, на підставі наказів №135-136, 148 по Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області від 01.08.2025 та 15.08.2025. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав. Відповідачі належним чином повідомлялись про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованою адресою проживання, однак поштові відправлення повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. 04.02.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитна угода №МКМП-282 відповідно до умов якої предмет договору є надання кредиту у розмірі 51000,00 доларів США. Позичальник зобов`язалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки в терміни встановленні цією угодою і договорами про видачу траншів у повному обсязі. Кінцевий терміном повернення до 01.01.2018. Відсотки за користування кредитом у розмірі 14,0 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10-12). До вказаного вище договору позивачем також надано договір про видачу траншу №МКМП-282 від 04.02.2008 в якому наведено порядок надання кредитних коштів, а також додаток №1 до вказаного вище договору в якому наведено графік погашення заборгованості, відсотків та винагороди (а.с.13-15). Відповідно до договору поруки № МКМП-282/3 від 04.02.2008 року відповідач [PERSON] при невиконанні умов кредитного договору зобов`язався солідарно в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору № МКМП-282 від 04.02.2008, який укладений між ПАТ КБ «Приватбанк`та Кочервою Л.В. (а.с.16). Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.05.2011 у справі №2-522/2011р. задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення у солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № МКМП-282 від 04.02.2008 в сумі 49 297,17 доларів США, з яких: 43804,57 доларів США заборгованість за кредитом; 2862,50 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом; 92,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 160,31 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,48 доларів США штраф (фіксована частина); 2345,99 доларів США штраф (процентна складова), а також судові витрати. Рішення суду набрало законної сили 17.05.2011 (а.с.17). 15.06.2011 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №27133939 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 394377,36 грн. (а.с.18). Крім того, у провадженні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження №27140509 з примусового виконання виконавчого листа №2-522 виданого 18.05.2011 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 394377,36 грн., однак постановою про повернення виконавчого провадження стягувачу від 22.05.2012 виконавчий документ було повернуто стягягувачу (а.с.19). Як стверджує позивач у своєму позові, у період до 09.06.2015 на рахунок відповідача [PERSON] було зараховано погашення заборгованості за кредитним договором №МКМП-282 від 04.02.2008 на загальну суму 26670,59 доларів США. Тобто заборгованість відповідачів перед позивачем, за вказаним кредитним договором, становить 22626,58 доларів США. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У позовній заяві представник позивача зазначає, що на даний час рішення суду, яке пред`явлено до виконання, не виконано в повному обсязі. Відповідно до положень\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України\~визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення\~статті 625 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати із деліктного зобов`язання та рішення суду. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, відповідно до ч.1-2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі за № 127/15672/16-ц вказала, що, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За частинами 1, 2, 4\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За ч. 1\~ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц міститься висновок, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Звернувшись до суду із вказаним позовом на підставі частини 2\~статті 625 ЦК України, позивач посилається на те, що у зв`язку з невиконання відповідачами своїх зобов`язань, він має право на стягнення 3% річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання за невиконання судового рішення за період з 23.02.2019 по 23.02.2022. Як слідує з\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, 3 % річних, починаючи включно з 24 лютого 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування,\~не підлягають стягненню з позичальника на користь позикодавця. З наданого до суду розрахунку, період прострочення грошового зобов`язання за рішенням суду становить з 23.02.2019 до 23.02.2022 3% річних складають 2038,25 доларів США, що відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.20-21). Відповідачі свій власний контррозрахунок суду не надали. Нарахування 3% річних на основну суму боргу в іноземній валюті узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 373/2054/16. Враховуючи наведене\~вище,\~суд дійшов\~висновку,\~що оскільки\~відповідачі свої\~договірні зобов`язання\~належним чином\~не виконують,\~то з\~них підлягає\~стягненню 3%\~річних за\~прострочене грошове\~зобов`язання за\~кредитним договором\~№МКМП-282\~від 04.02.2008\~за період\~з 23.02.2019\~до 23.02.2022\~у розмірі\~2038,\~25\~доларів США,\~що станом\~на момент\~ухвалення рішення\~еквівалентно 84404,95\~грн.\~(2038,25* 41,4105=84404,95) Крім того, згідно положень\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved