Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що 12.09.2000 року він уклав шлюб із відповідачкою, від якого мають трьох дітей: сина [PERSON] [INFO] , доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через постійні сварки, які вчиняла відповідачка, зневагу до нього, байдуже відношення до їх дітей, і рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2023 року шлюб було розірвано. На даний час він із доньками отримали статус ВПО і проживають за адресою: [ADDRESS] ,. Доньки повністю знаходяться на його утриманні, їх проживання з ним викликано виключно необхідністю та взаємним бажанням. Місце проживання відповідачки йому невідомо, з доньками вона не спілкується, жодної допомоги їм не надає, про намір їх забрати до себе не заявляє, згоди з ким будуть проживати діти з відповідачкою не досягнуто. Він створює дітям необхідні умови для проживання, приділяє їм належну увагу та займається їх вихованням, отже проживання дітей разом із ним відповідає інтересам дітей. Позивач вважає, що проживання дітей разом із ним відповідає інтересам дітей, тому звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.07.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.12.2024 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Роганської селищної ради Харківського району Харківської області і виключено із складу третіх осіб Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 31.07.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, зазначив, що позивач можливо під впливом емоцій дещо невірно зазначив відомості щодо того, що відповідачка не спілкується із дітьми і не приділяє їм уваги, не приймає участі у їх вихованні, що не відповідає дійсності. В той час наполягав на визначенні місця проживання дітей разом із батьком. Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що не заперечувала і не заперечує, щоб після розлучення діти проживали з батьком. Із цього приводу у них не було ніяких суперечок, про що також відомо органу опіки та піклування. Після розлучення вона проживає у сусідній квартирі разом із своєю сестрою і її чоловіком, спілкується із дітьми, приймає участь у їх вихованні та утриманні, вони зареєстровані за однією адресою як ВПО. Представник відповідача адвокат Будзина Н.О. зазначила, що відповідачка ніколи не чинила перешкод щодо проживання дітей з батьком, вона приймає активну участь у їх вихованні та утриманні, спілкується із ними. Представник органу опіки та піклування Роганської селищної ради в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про одруження [NUMBER] 12 вересня 2000 року сторони зареєстрували шлюб у Роганській селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис №51. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30.05.2023 року по справі №635/598/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Від шлюбу сторони мають дітей -неповнолітню [PERSON] [INFO] , та повнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження. Відповідно до довідки виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області №06-01-09-38 від 16.05.2024 року [PERSON] як внутрішньо переміщена особа проживає разом із дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в квартирі [ADDRESS] . Вказані відомості також підтверджуються довідками №6324-7001672554 від 22.12.2022 року, №6324-7001222412 від 24.05.2022, №6324-7001222398 від 24.05.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається із довідки №6324-7001222390 від 24.05.2022 року [PERSON] взята на облік як ВПО за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до інформації з ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 22.08.2024 [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Актів комісії у складі депутата Роганської селищної ради Макєєва Я.О. та сусідів [PERSON] та [PERSON] від 01.07.2024 та 06.07.2024 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою і з 22.05.2022 по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] зі своєю сестрою та її чоловіком. ІІ чоловік [PERSON] та їх спільна донька [PERSON] 2011 року народження мешкають за адресою: [ADDRESS] , тобто у сусідній квартирі поверхом вище. [PERSON] постійно спілкується з донькою [PERSON] та підтримує з нею родинні зв`язки. Згідно з Висновками оцінки потреб сім`ї за період з 16.01.2024 по 18.01.2024 та з 01.03.2024 по 05.03.2024 зазначено про склад родини [PERSON] - мати, [PERSON] - батько, [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька, є внутрішньо переміщеними особами, мати має інвалідність. Відповідно до довідки з амбулаторії загальної практики сімейної медицини сел.Докучаєвське КНП Роганської селищної ради «Центр первинної медичної допомоги №4» від 05.08.2024 [PERSON] дбає про здоров`я доньки [PERSON] 2011 року народження, приводила доньку до лікаря в амбулаторію. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до частини другої статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частина третя статті 160 Сімейного кодексу України).. Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З системного аналізу вказаних норм вбачається, що суду першочергово необхідно встановити наявність або відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини, оскільки вирішення такого спору можливе лише за наявності реальних розбіжностей між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини. У разі відсутності спору суд позбавлений можливості приймати рішення про визначення місця проживання дитини, оскільки це виходить за межі регулювання норм ст. 161 Сімейного кодексу України, яка визначає, що необхідною умовою є саме відсутність згоди батьків щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Як вбачається з матеріалів справи, спір щодо місця проживання дітей був ініційований батьком, з яким діти були зареєстровані і фактично проживали на день подання позову і проживають на момент розгляду справи. При цьому мати не висловлювала заперечень щодо такого місця проживання дітей та не заявляла вимог про його зміну, як до подання позову до суду, так і після його подання, зазначивши, що спору щодо місця проживання дітей ніколи не було. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В матеріалах справи відсутні докази того, що з часу розірвання шлюбу у 2023 році і по цей час відповідач зверталася до суду чи органів опіки та піклування із вимогою про зміну місця проживання дітей. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що не заперечувала і не заперечує, щоб діти після розірвання шлюбу проживали разом з батьком, будь-яких належних доказів, які б свідчили про перешкоди зі сторони матері у проживанні дітей із батьком суду не надано. Крім того, [PERSON] [INFO] є повнолітньою, а отже самостійно визначає своє місце проживання. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Роганської селищної ради №23 від 21.02.2025 року вони вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом із батьком. В той час у висновку зазначено, що [PERSON] висловила добровільну згоду на проживання її доньки разом із батьком, дитина спілкується із матір`ю, у них гарні взаємовідносини, але бажає, щоб місце її проживання було визначене разом із батьком. За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що як на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, яка фактично проживала і проживає разом з ним, так і на час розгляду справи, між батьками дитини наявний спір щодо місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , оскільки мати дитини не вимагала від батьтка змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23. В той час як встановлено судом, малолітня [PERSON] проживає разом із батьком за домовленістю між батьками і за її бажанням, тобто місце проживання малолітньої дитини віком від десяти до чотирнадцяти років визначене у відповідності до вимог ст.160 Сімейного кодексу України. У відповідності до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком заявлені позивачем безпідставно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову у зв`язку із відсутністю спору між сторонами та відсутності порушеного права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed