Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вона пояснила, що спільне життя не склалося через різні характери та погляди на життя, що призвело до непорозумінь та втрати почуттів у стосунках. Подружжя виявилося невдалим, оскільки не вийшло створити нормальні сімейні стосунки. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Позивачка подала заяву, в якій повідомила, що позов підтримує повністю, строк для примирення не призначати. Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, двічі в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, судові повістки надсилались за останньою відлмовою адресою місця проживання, проте поштові відправлення повернулися на адресу Суду без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Суд з метою належного інформування Відповідача, який не має електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, вжив додаткових заходів та застосував альтернативні способи комунікації. Зокрема, окрім офіційних судових повісток, інформацію про суд, що розглядає справу, склад сторін, предмет позову, а також місце, дату та час судового засідання було доведено до відома Відповідача через Портал Дія. Крім того, Суд направляв відповідну інформацію на повідомлений Позивачкою номер телефону Відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставлення повідомлення у додаток "Viber".. Суд розглядає спір на підставі наявних матеріалах в справі. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 399 (номер свідоцтва [NUMBER] ). У шлюбі спільних неповнолітніх дітей немає. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини першої статті 24 СК України). Частиною третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд звертає увагу на фундаментальний принцип, згідно з яким примусове збереження шлюбу є неприпустимим. Ураховуючи, що Суд не може примушувати до збереження шлюбу, якщо хтось один із подружжя не бажає його продовжувати, і, зважаючи на те, що у цій справі воля Позивачки на розірвання шлюбу виражена чітко і недвозначно, подальше збереження шлюбу було б невиправданим і не відповідало б інтересам жодної зі сторін. Таким чином, позов про розірвання шлюбу має бути задоволений повністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивачки сплачена сума судового збору.

Outcome: approved