Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 19 січня 2024 року, актовий запис № 31, дитину [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати разом з нею, а також після розірвання шлюбу залишити їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 січня 2024 року між ними був зареєстрований шлюб, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Однак, на жаль, їх сімейне життя не склалося. Зазначає, що відповідач почав нехтувати сімейними цінностями, перестав піклуватися про неї та про їх доньку, та надавати матеріальне забезпечення на утримання дитини. Наразі вона разом з дитиною проживає у м. Перечин. Судовим наказом Перечинського районного суду від 22 липня 2024 року з відповідача у примусовому порядку стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх його доходів. Також вказує на те, що відносно відповідача [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 244142 від 14 липня 2024 року у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства по відношенню до дружини. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх малолітньої дитини, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечила проти заочного розгляду справи та просила прізвище « [PERSON] » змінити на « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 19 січня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 31. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] .\~ Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, більше року вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Питання розірвання шлюбу позивачем обдумане, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх малолітньої дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Що стосується клопотання позивача [PERSON] про відновлення їй після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] », суд зазначає таке. Частиною другою статті 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка передбачає право кожної людини на повагу до її особистого і сімейного життя, визначено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права. Відповідно до з ч. 1 ст. 294 ЦК України фізична особа має право на ім`я. Згідно ч. 1 ст. 295 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне. Як зазначено у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] , виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 19 січня 2024 року, актовий запис № 31, у зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на шлюбне прізвище « [PERSON] ». З огляду на вищевказані положення закону суд не вправі після розірвання шлюбу присвоїти позивачу саме прізвище « [PERSON] ». Оскільки позивач бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », яке не є її дошлюбним прізвищем, у зв`язку з чим таке не може бути присвоєно їй судом при ухваленні цього рішення, тому вказане питання наразі не вирішується. Одночасно позивачу слід роз`яснити, що вона має право провести зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) у порядку, визначеному ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».\~\~ Що стосується залишення малолітньої дитини сторін після розірвання шлюбу на проживання при матері, то суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст. 29 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас судом під час розгляду даної справи не вирішується питання про визначення місця проживання дітей. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки в ході судового розгляду не встановлено наявності спору між подружжям [PERSON] щодо визначення місця проживання їх малолітньої доньки, така знаходиться на проживанні з матір`ю, відтак суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу дитину слід залишити на проживання при позивачеві.\~ Одночасно суд звертає увагу на те, що залишення малолітньої доньки подружжя [PERSON] проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22). Судові\~ витрати\~ підлягають\~ стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved