Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення збитків від інфляції та 3% річних, в якому просило стягнути з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» втрати від інфляції в розмірі 19\~881,65 грн. три відсотки річних в розмірі 4\~285,66 грн., а всього 24\~167,31 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.02.2015 між ПрАТ «СК «УНІКА» та УА ТОВ «ЄВРОМІКС» з іноземними інвестиціями було укладено Договір добровільного страхування на транспортний засіб ГАЗ (д.р.н. [NUMBER] ). 10.06.2015 в м. Кривий Ріг сталося ДТП за участю автомобіля ВАЗ (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та транспортний засіб ГАЗ (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] (власник УА ТОВ «ЄВРОМІКС»). Згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг від 08.07.2015 року (справа №241/4880/15-п), ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі договору страхування та вимог Закону України «Про обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 20\~338,83 грн. (платіжне доручення №026293). 13.03.2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого рогу Дніпропетровської області виніс рішення у справі №211/5486/16-ц про стягнення з відповідача на користь ПРАТ «СК «УНІКА» - 20\~338,83 грн. На підставі вищевказаного рішення було видано на пред`явлено для примусового виконання виконавчий лист у справі. 20.03.2024 року рішення суду у справі №211/5486/16-ц виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідним платіжним дорученням Довгинцівського ВДВС №635 від 20.03.2024. Задовольняючи позов Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу встановив, що у даному випадку відшкодування шкоди має здійснюватися в грошовому виразі, оскільки в межах розгляду справи №211/5486/16-ц позивач обрав саме грошовий спосіб відшкодування збитків. При цьому, грошове зобов`язання у правовідносинах відшкодування збитків не є окремим видом зобов`язання, а є способом виконання зобов`язання по відшкодуванню збитків. Таким чином, позивач отримав право на стягнення з відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України, внаслідок інфляційних процесів в державі та 3% річних. В зв`язку із викладеними обставинами, просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Страхова компанія «Уніка» (04112, м. Київ, вул. О.Теліги, 6-В, корп. 4, ідентифікаційний код 20033533) втрати від інфляції у сумі 19\~881,65 грн., три відсотки річних у сумі 4\~285,66 грн., а всього 24\~167,31 грн., а також судовий збір в сумі 3028,00 грн. і витрати на професійну правову допомогу у сумі 5 000,00 грн. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з даним позовом зазначив, про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, надав письмові заперечення, відповідно до яких не згоден з позовними вимогами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка». З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до довідки №65742228 від 19.06.2015 за вих. 14/5-156 про дорожньо-транспортну пригоду, 10.06.2015 о 11:00 годині за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Соборна вул. 30 років Перемоги, перехрестя вулиць, сталась дорожньо-транспортна пригоді у вигляді зіткнення за участю транспортного засобу ВАЗ 21063 (н.з. [NUMBER] ) який належить [PERSON] та ГАЗ 2705-288 (н.з. [NUMBER] ) який належить УА ТОВ «ЄВРОМІКС» (а.с. - 12). Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків. Відповідно до страхового акту №00170312 за договором страхування №005131/4017/0000012 від 19.02.2015, застрахований транспортний засіб ГАЗ 2705-414 (р.н. [NUMBER] ), виплата страхового відшкодування внаслідок ДТП складає 20\~338,83 грн. (а.с. 10). За платіжним дорученням № 026293 від 29.07.2015, ПрАТ «СК «УНІКА» перерахував ФОП [PERSON] 20\~338,83 грн., призначення платежу: страхове відшкодування за договором страхування №005131/4017/00000З від 19/02/2015 р. УА ТОВ «ЄВРОМІКС» ІІ, Д.Н. [NUMBER] (а.с. - 11). 13 березня 2017 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено заочне рішення, яким позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» страхове відшкодування в розмірі 20 338 ( двадцять тисяч триста тридцять вісім ) гривень 83 коп. та судовий збір 1378 ( одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень 00 коп.) (а.с. 15-17). Частинами 4, 6 ст.\~82\~ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 09.08.2019 постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Притулою Н.С. відкрито виконавче провадження №59760394, щодо примусового стягнення з [PERSON] на користь Страхової компанії «УНІКА» заборгованості в розмірі 21\~716,83 83 грн. на підставі виконавчого листа №211/5486/16-ц виданого 13.03.2017 (а.с. 18, 19). Позивачем зазначено, що вказане судове рішення виконано [PERSON] 20 березня 2024 року на користь стягувача ПрАТ «СК «УНІКА» у сумі 19\~942,50 грн., що підтверджено квитанцією № 635 (а.с. - 20). Згідно розрахунків, складених позивачем, за період з 13.03.2017 року, що видачі виконавчого листа по справі №211/5486/16-ц, по 20.03.2024 року, відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 20\~338 грн. 00 коп., з якої інфляційні втрати становлять 19\~881,65 грн., а три відсотки річних 4\~285,66 грн. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625\~ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення виплаченого страхового відшкодування, підтвердженого судовим рішенням. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.03.2017, що набрало законної сили 18.04.2017, яке виконане відповідачем 20.03.2024. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Законом України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3\~Закону України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили 18.04.2017 призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з [PERSON] , та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Отже, відповідач мав невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується заочним рішенням суду, що набрало законної сили. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень статті 625\~ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Так, 20 березня 2024 року відповідно платіжної інструкції №635 боржником було виконано повністю рішення суду. Інфляційні втрати та три проценти річних за частиною другою статті 625\~ЦК України слід нараховувати до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18). Тому, саме 19 березня 2024 року необхідно брати до розрахунку як останній день, так як свої обов`язки по виконанню судового рішення боржник [PERSON] виконав саме 20 березня 2024 року. З урахуванням викладеного, суд вважає, що у цих правовідносинах виникає період для нарахування інфляційних збитків та 3 % річних з дати набрання заочним рішенням суду законної сили (18.04.2017) по день, що передує повному виконанню боржником рішення суду, тобто до 19 березня 2024 року, включно. Тому, суд доходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача прострочення боржником виконання грошового зобов`язання за страховим відшкодуванням, за період з 18 квітня 2017 року (дата набрання рішенням суду законної сили про стягнення заборгованості) до 19 березня 2024 року (день, що передує дню виконання рішення суду у повному обсязі). Таким чином, оскільки судове рішення про стягнення суми страхового відшкодування виконано 22 січня 2024 року і з цього дня зобов`язання відповідача перед ПАТ «СК» Уніка» припинилося в силу положень статті 599 ЦК України, але позов підлягає частковому задоволенню саме шляхом стягнення з відповідача 3% річних в період з 18 квітня 2017 року, а не з дати відкриття провадження 13 березня 2017 року у цивільній справі №211/5486/16-ц, до 19.03.2024 року у сумі 4\~223,85 грн., та інфляційних втрат в період з 18 квітня 2017 року, а не з дати відкриття провадження 13 березня 2017 року у цивільній справі №211/5486/16-ц, до 19.03.2024 року у сумі 18 818,09 грн., що разом становить 23 041 грн. 94 коп. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2 886 грн. 99 коп., що вираховується наступним чином: сума задоволених позовних вимог 123 041 грн. 94 коп. : на суму пред`явлених позовних вимог 24 167 грн. 31 коп. х на суму сплаченого судового збору 3 028 грн. Стосовно витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей10,11,12,13\~ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно зі статтею 59\~Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано договір про надання правничої допомоги: Договір доручення №1 ВНМ на правові (юридичні-констультативні) послуги від 01.11.2023 року; додаткову угоду №1 від 01.11.2023 року; договір про надання правової допомоги №2/23ю від 02.11.2023 року; додаток №1 до договору про надання правової допомоги у розмірі 5 000 грн., з моменту набрання рішення суду у справі законної сили ; Акт (звіт) прийому-передачі наданих послуг №1/16177 від 14.10.2023 року; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. На підставі викладено,

Outcome: partial