Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У лютому 2024 року до суду звернулась адвокат Осіпова Ю.Ю. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] . \~\~\~\~\~ Позовні вимоги мотивовані тим, що з січня 2017 року по квітень 2020 року [PERSON] та [PERSON] проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час проживання однією сім`єю, [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено починаючи з квітня 2020 року, жодних інших відносин вони не підтримують. Знаючи, що син потребує постійної батьківської уваги та матеріальної допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків. 20 березня 2022 року, після оголошення в країні військового стану починаючи з 24 лютого 2022 року, позивач разом з малолітнім сином виїхала за межі території України. На сьогоднішній день позивач разом з сином проживають в Іспанії в м. Ронда, де отримали тимчасовий захист для переміщених осіб. Як за час проживання в м. Кропивницькому, так і після виїзду за кордон батько взагалі не цікавився і не спілкувався з сином. Весь цей час виховувала сина, піклувалася про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювала належні умови для розвитку її природних здібностей мати, [PERSON] . Жодної матеріальної допомоги відповідач не надавав за весь цей період. Всупереч вимогам законодавства України, відповідач з квітня 2020 року не бере участі у вихованні сина, не займається його вихованням, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не провідує сина, не опікується його здоров`ям, інтересами та потребами дитини, не спілкується з ним, матеріально та морально не підтримує його. Всі питання щодо виховай вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться повному утриманні позивача. Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями рідної сестри відповідача [PERSON] та сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №\~ 1\~ квартального комітету № 24 від 01 грудня 2023 року, позивач проживає по [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , який перебуває на її утриманні. Батько у вихованні участі не приймає і не спілкується. Як вбачається з характеристики № 2, засвідченої головою квартального комітету № 24 01 грудня 2023 року, [PERSON] проживає за адресою своєї реєстрації разом зі своїми батьками та сином [PERSON] . В родині завжди панує спокій та повага один до одного. Дитини зростає у доброзичливій атмосфері. Скарг до квартального комітету на родину [PERSON] не надходило. Відповідно до довідки № 235/01-14 від 07 листопада 2023 року, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 27 «Вишенька», [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад № 27 з 14 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року. Вихованням дні займалась мати, [PERSON] . Батько [PERSON] за період перебування дитини в закладі участі у вихованні сина не брав, а саме: жодного разу не приводив хлопчика до закладу і не забирав його. Не підтримував зв`язок з вихователями з приводу виховання дитини, не цікавився життям сина, не з`являвся на різноманітні заходи. Позивач ніколи не перешкоджала відповідачу у спілкуванні із сином, не налаштовувала його проти батька, однак відповідач добровільно не приймає участі у її вихованні та утриманні, не пропонував способів виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Тому позивач просила позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до сина. 05 березня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. У судове засідання представник позивача, адвокат Осіпова Ю.Ю. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання надав заяву про визнання ним позову, просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. \~\~\~\~\~\~ З січня 2017 року по квітень 2020 року позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, що не заперечувалось сторонами. \~\~\~\~\~\~ Під час проживання однією сім`єю, у них [INFO] народився син - [PERSON] . \~\~\~\~\~ Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено починаючи з квітня 2020 року. \~\~\~\~\~ [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . \~\~\~\~\~ Відповідач відбуває покарання у державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)», надав заяву, в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. 20 березня 2022 року, після оголошення в країні військового стану починаючи з 24 лютого 2022 року, позивач разом з малолітнім сином виїхала за межі території України. На сьогоднішній день позивач разом з сином проживають в Іспанії в м. Ронда, де отримали тимчасовий захист для переміщених осіб. Відповідач з квітня 2020 року не бере участі у вихованні сина, не займається його вихованням, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не провідує сина, не опікується його здоров`ям, інтересами та потребами дитини, не спілкується з ним, матеріально та морально не підтримує його. Всі питання щодо виховай вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться повному утриманні позивача. Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями рідної сестри відповідача [PERSON] та сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №\~ 1\~ квартального комітету № 24 від 01 грудня 2023 року, позивач проживає по [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , який перебуває на її утриманні. Батько у вихованні участі не приймає і не спілкується. Як вбачається з характеристики № 2, засвідченої головою квартального комітету № 24 01 грудня 2023 року, [PERSON] проживає за адресою своєї реєстрації разом зі своїми батьками та сином [PERSON] . В родині завжди панує спокій та повага один до одного. Дитини зростає у доброзичливій атмосфері. Скарг до квартального комітету на родину [PERSON] не надходило. Відповідно до довідки № 235/01-14 від 07 листопада 2023 року, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 27 «Вишенька», [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад № 27 з 14 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року. Вихованням дні займалась мати, [PERSON] . Батько [PERSON] за період перебування дитини в закладі участі у вихованні сина не брав, а саме: жодного разу не приводив хлопчика до закладу і не забирав його. Не підтримував зв`язок з вихователями з приводу виховання дитини, не цікавився життям сина, не з`являвся на різноманітні заходи. Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач самостійно несе витрати по утриманню дитини, самостійно забезпечує першочергові витрати по задоволенню потреб сина, займається його вихованням та розвитком. До того ж установлено, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо сина батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує дитину матеріально. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини виконує свої обов`язки щодо сина, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Відповідач не приклав жодних зусиль та не надав суду будь-яких доказів, що він змінив своє ставлення до сина та належним чином виконує покладенні на нього, як батька хлопчика батьківські обов`язки. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України. Орган опіки та піклування надав висновок, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] \~ батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . У пункті 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Ураховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами матері. Приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами матері. Беручі до уваги саме інтереси дитини, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина, оскільки він не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а ще не забезпечує належним спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до сина. Таким чином позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, оскільки обґрунтований та доведений. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Отже оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211,20грн.

Outcome: approved