Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Дніпровська міськрада 24 червня 2025 року поштою направила до суду позов до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , треті особи Департамент житлового господарства ДМР та КП «Жилсервіс-5» ДМР про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, який надійшов до суду 07 липня 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 липня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 21 липня 2025 року поштою було направлено квитанцію про сплату судового збору, яка надійшла до суду 24 липня 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29 липня 2025 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у цивільній справі. Позивач у своєму позові посилався на те, що Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування та діє з метою захисту прав та інтересів територіальної громади м. Дніпра. Гуртожиток за адресою: м. Дніпро, пр. Свободи, буд. 89-А, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради. Згідно з відомостями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, пр. Свободи, буд. 89-А, корп. 1, у кімнаті № 411, 412, з 1993 року зареєстровано відповідача [PERSON] , з 2003 року відповідача [PERSON] . Згідно з актами комісії КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 25 квітня 2024 року, 22 травня 2024 року та 10 жовтня 2024 року станом на теперішній час відповідачі не проживають понад два роки. Особовий рахунок відкритий на 2 особи, заборгованість за сплату комунальних послуг складає 12\~887 грн. 03 коп. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] не проживають без поважної причини в кімнатах № 411, [NUMBER] більше ніж 6 місяців, а саме понад два роки, добровільно з реєстраційного обліку не знялися. Просила суд визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням кімнатами [ADDRESS] , стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідачам [PERSON] і [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачами відзиву на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Третім особам Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, виконкому Дніпровської міськради та КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень на позовну заяву подано не було, будь-які інші заяви чи клопотання до суду не направлено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 червня 2025 року право власності на гуртожиток, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за територіальною громадою міста в особі Дніпровської міської ради (а.с. 11). Відповідач [PERSON] з 14 жовтня 1993 року і по теперішній час зареєстрована у кімн. [ADDRESS] (а.с. 14, 15), фактично не проживає в них понад два роки (а.с. 16-18). Відповідач [PERSON] з 11 березня 2003 року і по теперішній час зареєстрований у кімн. [ADDRESS] (а.с. 13, 15), фактично не проживає в них понад два роки (а.с. 16-18) Статтею 71\~ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 344/7064/16-ц (провадження № 61-15204св20), від 02 грудні 2020 року у справі № 760/11141/19 (провадження № 61-23066св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 619/40/17 (провадження № 61-10243св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 645/7374/18 (провадження № 61-10094св20). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей\~71,\~72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Таким чином, оскільки відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у гуртожитку у житловому приміщенні [ADDRESS] , тривалий час, понад два роки на час розгляду справи, у житловому приміщенні не проживають без поважних причин, перешкоди у проживанні їм ніхто не чинить, тому позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині зняття з реєстрації [PERSON] і [PERSON] , суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Процедура зняття особи з реєстраційного обліку визначена Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 07 лютого 2022 року «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» зі змінами (далі Порядок). Пунктом 3 Порядку визначено, що декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. П.п. 2 п. 50 Порядку встановлено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Таким чином, рішення суду про втрату [PERSON] і [PERSON] права користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цих осіб з реєстрації, тому позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 6 056 грн. (а.с. 10, 31). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщення у розмірі 3 028 грн. в рівних частинах по 1 514 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial