Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37866,39 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100 гривень. Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані тим, що 21.06.2016 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 гривень. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов?язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень. АТ «Альфа-банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов?язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 20.12.2021 за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 37866,39 гривень. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Eліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Eліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 21.06.2016, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. За відповідачем станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість в розмірі 37866,39 гривень. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2024 матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою суду від 28.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 10.12.2024. У судові засідання 10.12.2024, 29.01.2025, 19.03.2025, 27.05.2025, 16.09.2025 сторони не з`являлись, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином. Представник позивача Плачинда К.О. подавав до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС заяви 30.10.2024, 29.01.2025 заяви про проведення розгляду справи без участі представника позивача, підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви до суду не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, не подав відзив, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо ухвалення судом заочного рішення, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, повідомленого про дату, час і місце розгляду справи належним чином, за правилами заочного розгляду справи та на підставі наявних у справі доказів, згідно з вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судові засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 16.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 26.09.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України встановлює вимоги до форми кредитного договору, зокрема кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд встановив, що 21.06.2016 [PERSON] звернулась до ПАТ «Альфа Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії (а. с. 6), відповідно до якої пропонувала банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії на наступних умовах: найменування продукту «Максимум-готівка», відкрити відповідачу рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випустити міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску, надати відповідачу кредит, шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: ліміт відновлюваної кредитної лінії встановити у розмірі 200000,00 гривень; сума кредиту, що є доступною відповідачу на момент укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії складає 1300,00 гривень; процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою складає 26 % річних; розмір обов`язкового мінімального платежу встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому відповідач розуміє та погоджується, що розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим за 50 гривень. Згідно з\~п.\~11 оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 21.06.2016 угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії та надання суми кредиту, що вказана в оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» акцептував шляхом підписання пропозицію відповідача на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 21.06.2016 (а. с. 6). Відповідно до п. п. 8, 10 акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії підписанням цього акцепту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії банк підтверджує, що клієнт попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне з Україні законодавство, в тому мислі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, на потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, зокрема його положеннями, що регулюють порядок та умови оформлення «Максимум-готівка», які оприлюднені на інтернет-сторінці банку та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки те відкриття відновлювальної кредитної лінії складають єдиний документ - угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком цього акцепту та відкриття відновлювальної кредитної лінії та надання суми кредиту, що вказана в акцепті пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21) від 25.05.2021 належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. У п. п. 73, 74 постанови від 15.06.2023 у справі № 910/15023/21 Верховний Суд відзначає, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, виписки з особових рахунків є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, позики або надання фінансової допомоги тощо. На підтвердження виникнення заборгованості перед первісним кредитором до матеріалів справи долучена виписка по рахунку за період з 21.06.2016 по 05.02.2024, у якій відображено рух коштів по рахунку, та міститься інформація про розмір заборгованості відповідача перед первісним кредитором станом на 20.12.2021 у розмірі 33709,57 гривень (а. с. 18-26). Доказів наявності заборгованості відповідача перед кредитодавацем у розмірі 37866,39 гривень суду не надано. 20.12.2021 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (фактор) укладено Договір факторингу № 4 (а. с. 8-12) про відступлення клієнтом фактору права вимоги до боржників, перелік яких наведено у додатку № 1-1 до договору (а. с. 13-15). На підтвердження факту відступлення права вимоги до боржника позивач також долучив до матеріалів справи копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 до договору факторингу № 4 від 20.12.2024 (а. с. 16), копію платіжного доручення № 34291 від 20.12.2021 про сплату коштів за право вимоги згідно договору факторингу № 4 від 20.12.2021 (а. с. 17). З додатку 1-1 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 вбачається, що первісний кредитор (клієнт) відступив фактору право вимоги за загальною сумою заборгованості, без урахування пені/штрафу/неустойки, [PERSON] у розмірі 33709,57 гривень. Сума у розмірі 2072,37 гривень зазначена у вказаному додатку як "грошові кошти за відступлення права вимоги по основному договору, що сплачується фактором". З урахуванням наданих суду доказів вбачається, що первісний кредитор мав право вимоги до відповідача у розмірі 33709,57 гривень, відповідно, право вимоги може бути відступлене фактору у розмірі, який не перевищує вказану суму. Отже, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на підставі договору факторингу набуло право грошової вимоги до відповідача на суму заборгованості у розмірі 33709,57 гривень. У матеріалах справі відсутні докази повернення відповідачем коштів, отриманих від кредитодавця. Отже, відповідачем порушено виконання зобов`язань. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, надати докази на спростування тверджень, наведених у позовній заяві, подати контррозрахунок заборгованості. Враховуючи досліджені під час розгляду справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в частині стягнення 33709,57 гривень, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial