Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 09.04.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем в електронній формі було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 7000 грн., без врахування сплаченої комісії в сумі 700 грн., шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] . 21.10.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно умов якого останнє набуло право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором. Посилаючись на вказані обставини та неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з останнього заборгованість, що утворилась за цим договором, в сумі 22569 грн. 40 коп., з яких: заборгованість по кредиту в сумі 7700 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам в сумі 14869 грн. 40 коп. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 03.06.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві позивач просив розглядати справу без участі його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач в призначені судові засідання повторно не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, явку свого представника не забезпечив, відзиву на позов не надав. \~ \~ \~ \~За вказаних обставин, суд у відповідності до ч.3 ст.211, п.п.1,2 ч.3 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України визнав за можливе провести розгляд справи по суті в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12\~ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року). Статтею 12 Закону №675-VIII від 03.09.2015 \~року визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У\~ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №00-9713828, відповідно до умов п.п.1.1,1.2,1.3 якого сторонами було погоджено надання позичальнику кредиту у національній валюті у вигляді кредитної лінії з лімітом в сумі 7000 грн. та строком повернення до 04.04.2025 року. Пунктами 1.5.1,1.5.2,1.7.1,1.7.2 договору було погоджено стандарту процентну ставку за користування кредитом в розмірі 2,47% від суми кредиту за кожен день користування; знижену процентну ставку в розмірі 1,48%; денну процентну ставку при застосуванні стандартної процентної ставки в розмірі 2,5% та в разі використання права на знижену процентну ставку в розмірі 2,4%. Пунктом 1.6 договору передбачено одноразове нарахування кредитодавцем комісії за надання кредиту в розмірі 10% від суми кредиту, що складає 700 грн. Згідно п.2.8 кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 7000 грн., шляхом перерахування на картковий рахунок останнього із маскою картки № [NUMBER] . Вказане підтверджується долученими до позову копіями договору кредитної лінії №00-9713828 від 09.04.2024 року, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, довідкою про ідентифікацію. Згідно відповіді АТ «СЕНС БАНК» та виписки по рахунку, наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що картка з маскою № [NUMBER] (повний номер зазначено у відповіді) була емітована на ім`я відповідача [PERSON] . Також вказаний фінансовий номер телефону за цією карткою, що відповідає номеру телефону позичальника, зазначеного в його реквізитах у кредитному договорі та номеру, на який направлявся ідентифікатор для підписання електронного договору. Відповідно до виписки по рахунку підтверджено зарахування 09.04.2024 року коштів в сумі 7000 грн. на виконання умов кредитного договору. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 21.10.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно умов якого останнє набуло право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором. Посилаючись на вказані обставини та неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з останнього заборгованість, що утворилась за цим договором, в сумі 22569 грн. 40 коп., з яких: заборгованість по кредиту в сумі 7700 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам в сумі 14869 грн. 40 коп. Поряд з цим, суд враховує, що умовами кредитного договору було передбачено та підтверджено видачу відповідачу кредиту в сумі 7000 грн. Крім того, в частині заявлених до стягнення процентів, суд враховує наступне. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~була доповнена частиною п`ятою згідно із\~Законом №3498-IX від 22.11.2023 року\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року. Пунктом 17\~Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Суд враховує, що перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що договір кредитної лінії №00-9713828 було укладено 09.04.2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», умови п.п.1.5.1,1.5.2,1.7.1,1.7.2 кредитного договору в частині визначення розмірів процентної ставки, які перевищують 1% на день, протирічать законодавству та є нікчемними в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», а нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного на момент укладення кредитного договору законодавства в розмірі 1% на день, що за період з моменту укладення договору та на момент відступлення права вимоги 21.10.2024 року (196 днів), а також враховуючи фактичний розмір виданого кредиту в сумі 7000 грн., складає 13720 грн. \~ \~ \~ \~В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії №00-9713828від 09.04.2024 року в сумі 20720 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000 грн. та заборгованості по процентам в сумі 13720 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог (91,81% від ціни позову), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2224 грн. 01 коп. (2422,40 : 100% х 91,81%). В своєму позові позивач просив стягнути з відповідачки понесені витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн., на підтвердження понесення яких надав копію договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року із Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», з додатком №1 та додатковою угодою №32 від 07.04.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025 року. Згідно вказаного вище акту вартість наданих послуг за договором склала 7000 грн. та включає в себе послуги зі складання позовної заяви в сумі 5000 грн.; вивчення матеріалів про стягнення заборгованості в сумі 1000 грн.; підготовки адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів в сумі 500 грн.; підготовка та подача клопотання про витребування інформації про зарахування кредитних коштів в сумі 500 грн. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року усправі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19.02.2020 року). Так, відповідно до положень ч.6\~ст.137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної\~ініціативи,

Outcome: partial