Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

16.04.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Інгульської сільської ради (органу опіки та піклування), у якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні відомості до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зазначивши батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянина України. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є біологічним батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , яка померла [INFO] . Також зазначає, що з [PERSON] вони проживали у незареєстрованому шлюбі однією сім`єю з 2007 року та до кінця жовтня 2023 року. Записи про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Після смерті цивільної дружини, його син потребує батьківської опіки, тому змушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свої батьківських прав. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 16.04.2024 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 26.09.2024 року до суду надійшов відзив на позов, яким Інгульська сільська рада Баштанського району Миколаївської області (орган опіки та піклування) заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що Інгульська сільська рада, в особі органу опіки та піклування чи Служби у справах дітей, може мати статус по справі виключно третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору та не може бути належним відповідачем по даній справі. 11.10.2024 року на запит від Корабельного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшла копія актового запису про народження [PERSON] . Ухвалою від 19.12.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позов не визнають, проти задоволення позову до належного відповідача (яким себе не вважають) не заперечують. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та можливість його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.13); Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.14) та копії актового запису про народження №38 від 18.01.2012 року (а.с.40), [PERSON] народився [INFO] , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] (а.с.15). Згідно акту обстеження по факту проживання особи на території села, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.10.2007 року по день складання цього акту (а.с.16). Таким чином, встановленні судом обставини свідчать і це підтверджено матеріалами справи, що з 2007 року позивач проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Після народження сина позивач постійно піклується про нього, бере участь у його вихованні, матеріально забезпечує, дитина визнає позивача своїм батьком. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що Інгульська сільська рада, в особі органу опіки та піклування чи Служби у справах дітей, може мати статус по справі виключно третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору та не може бути належним відповідачем по даній справі. Згідно із статтею 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» служба у справах дітей: бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів; оформляє документи на усиновлення і застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначених цим Законом; оформляє клопотання щодо переведення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на інші форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює контроль за умовами влаштування і утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює моніторинг діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює інші заходи стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до положень пункту 1.7 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, саме органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань вирішують питання про встановлення і припинення опіки та піклування та забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування), тобто від рішення органу опіки та піклування залежить встановлення і припинення опіки над неповнолітньою особою. Такі рішення органу опіки та піклування не мають постійного характеру,а приймаються в якнайкращих інтересах дитини, а під час розгляду справи особу, яка є опікуном над неповнолітньою особою, може бути замінено, враховуючи інтереси дитини. Отже, за відсутності матері неповнолітньої дитини, яка померла, належним відповідачем у цій категорії справ є орган опіки та піклування, який вирішує питання про встановлення і припинення опіки та піклування та забезпечує тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування). На підставі викладеного,

Outcome: approved