Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

09 червня 2025 року Носівська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Обґрунтовано позов тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року [PERSON] засуджено\~до позбавлення\~волі строком\~на п`ять\~років шість\~місяців за вчинення\~кримінального правопорушення,\~передбаченого частиною\~другою статті\~186\~Кримінального кодексу\~України. Малолітня [PERSON] , [INFO] була поставлена на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, влаштована до Комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький будинок дитини «Надія» та їй було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. У 2023 році дитина спочатку була влаштована до Комунального закладу «Чернігівський ліцей» Чернігівської обласної ради, а потім до Комунального закладу «Прилуцький навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради на 2023-2024 навальний рік. З 28 жовтня 2024 дитину переведено до Комунального закладу «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради на період здійснення ремонтних робіт та облаштування протирадіаційного укриття в Комунальному закладі «Прилуцький навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради. На даний час дитина навчається в 2 класі Комунального закладу «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради та перебуває на повному державному забезпеченні. Відповідач була звільнена умово-достроково з місць позбавлення волі 11 серпня 2023 року, однак після звільнення долею дочки не цікавиться, жодного разу не відвідувала дитину, не телефонувала, листів та грошових переказів не надсилала. Сестра відповідача повідомила, що відповідач виїхала закордон. 04 лютого 2025 року до Органу опіки та піклування Носівської міської ради надійшло клопотання Комунального закладу «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради з проханням посприяти вирішенню в судовому порядку питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] . Відповідач не виконує своїх обов?язків, ухиляється від виховання дитини, не піклується про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться навчанням, не створює належні умови для розвитку її природних здібностей, не готує дитину до самостійного життя та праці, негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явилася, з використанням системи «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщалася шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Відповідно до частини одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач вважається повідомленою належним чином. Представник Служби у справах дітей Носівської міської ради у судове засідання не з`явилася, з використанням системи «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відомості про\~батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 8). Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців. На підставі статті 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року і за сукупністю вироків визначено [PERSON] остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців (а.с. 9-10). Наказом Служби у справах дітей Носівської міської ради № 48 від 26 листопада 2018 року поставлено на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] (а.с. 10 на звороті). Згідно із копією рішення Виконавчого комітету Носівської міської ради № 221 від 26 липня 2018 року [PERSON] , [INFO] , влаштовано до Комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький будинок дитини «Надія», у зв`язку з тим, що дівчинка залишилася без піклування батьків (а.с. 11). Рішенням Виконавчого комітету Носівської міської ради № 231 від 16 серпня 2018 року [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 11 на звороті). Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Носівської міської ради № 276 від 12 вересня 2023 року вирішено вважати доцільним влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , до Комунального закладу «Чернігівський ліцей» Чернігівської обласної ради на 2023-2024 навчальні роки (а.с. 12). Рішенням Виконавчого комітету Носівської міської ради № 724 від 30 листопада 2023 року визначено вважати доцільним влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , до Комунального закладу «Прилуцький навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради на 2023-2024 навчальний рік (а.с. 12 на звороті), рішенням Виконавчого комітету Носівської міської ради № 1001 від 23 травня 2024 року продовжено строк її перебування на період літніх канікул (а.с. 13), а рішенням Виконавчого комітету Носівської міської ради № 1409 від 22 серпня 2024 року продовжено строк її перебування в цьому навчальному закладі на 2024-2025 навчальний рік (враховуючи літні місяці) (а.с. 13 на звороті). Листом № 259 від 28 жовтня 2024 року Комунальний заклад «Прилуцький навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради звернувся до Служби у справах дітей Носівської міської ради із повідомленням про те, що малолітня [PERSON] тимчасово відрахована із закладу та переведена до Комунального закладу «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради (а.с. 14 на звороті). Копією довідки № 32 від 24 січня 2025 року, виданою Комунальним закладом «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 2 класі цього закладу (а.с. 14 на звороті). Відповідно до копії листа Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» від 20 листопада 2023 року № 34/2-5002 засуджена [PERSON] відбувала покарання в цій колонії, але 11 серпня 2023 року її було звільнено умовно-достроково з місць позбавлення волі (а.с. 15). Копіями актів № 26 від 26 січня 2024 року, № 155 від 06 травня 2024 року та № 243 від 18 жовтня 2024 року, складеними Комунальним закладом «Прилуцький навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради, підтверджується, що за час перебування дитини в центрі мати [PERSON] - [PERSON] , яка звільнилася умовно-достроково з місць позбавлення волі, долею своєї дочки не цікавилася, жодного разу не телефонувала, листів та грошових переказів не надсилала (а.с. 15 на звороті, 16, 16 на звороті). Вказане підтверджується також копіями актів № 16 від 16 січня 2025 року, № 173 від 01 квітня 2025 року, складеними Комунальним закладом «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради (а.с. 17, 17 на звороті). 24 січня 2025 року Комунальний заклад «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради звернувся до Носівської міської ради із клопотанням, в якому просив посприяти вирішенню питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Рішенням Виконавчого комітету Носівської міської ради від 17 квітня 2025 року № 163 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з положеннями частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач тривалий час вихованням дитини не займається, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів, які б спростовували дані обставини, відповідач суду не надала. За встановлених обставин, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, долею дитини не цікавиться, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно неї. Також, згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містяться і в статті 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При цьому, згідно з частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати малолітню дитину, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved