Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

До Вітовського районного суду Миколаївської області надійшла за підсудністю з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача Сисин Віталій Вікторович звернувся через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №98592378000 від 14.01.2022 року в сумі 141\~102,5 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування свого позову зазначає, що 14.01.2022 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] було підписано договір споживчого кредиту №98592378000. Відповідно до укладеного договору позивач надав грошові кошти у сумі 80\~500 грн. строком до 14.01.2027 року. 17.04.2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» укладений договір факторингу №271, за умовами якого ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» набуло право вимоги і до відповідача за кредитним договором №98592378000 від 14.01.2022 року. Оскільки позичальник не виконав умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, в зв`язку з чим за ним виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі. 18.07.2024 року банком на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №98592378000 від 14.01.2022 року, проте відповідачем не вжито будь яких заходів для погашення суми заборгованості. За таких обставин позивач просить стягнути на його користь із відповідача зазначену суму заборгованості. В судове засідання представник позивача не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, просив в позовній заяві розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до положень статті 128, 130 ЦПК України, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. 14.01.2022 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] було підписано договір №98592378000, відповідно до умов якого товариство надає відповідачу грошові кошти у сумі 80\~500 грн., строком на 60 місяців (до 14.01.2027 року), процентна ставка 0,00001 річних %, тип процентної ставки фіксована, щомісячна комісія за управління кредитом -3,5% від суми кредиту(включається до суми ануїтентного платежу. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідачем підписано анкету-заявку на отримання кредиту від 14.01.2021 року, договір про надання споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту від 14.01.2021 року. 17.04.2024 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» укладено договір факторингу №271. Таким чином, ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» набуло статусу кредитора за кредитним договором №98592378000 від 14.01.2022 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №267 від 17.04.2024 року, з якого вбачається, що Клієнт передав, а Фактор прийняв на умовах визначених Договором права вимоги за кредитним договором №98592378000 від 14.01.2022 року до [PERSON] в сумі 141 102,5грн. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Дослідженими судом доказами підтверджується, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договором, а Відповідач свої зобов`язання за Договором порушив Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №98592378000 від 14.01.2022 року складає 141\~102,5 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 79\~117,5 грн., заборгованість за комісією 61\~985,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідачем заборгованість перед позивачем не спростована та досудова вимога про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором відповідачем не виконана. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі\~79\~117,5 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 79\~117,5 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача комісійної винагороди у сумі 61\~985,00 грн. суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч.1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно доч.1,2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування. Верховний Суд зазначив, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10\~000,00 грн, які підтверджуються договором про надання правової допомоги №49648956 від 22.01.2025 року між ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», актом про підтвердження факту надання робіт та розрахунком судових витрат в позовній заяві. Разом з тим, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог (56,07%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1358,24 грн. - судовий збір, 5\~607,00 грн.- витрати на правничу допомогу.

Outcome: partial