Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Позивач 13.06.2025 звернувся до Хаджибейського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 у розмірі 105\~905,87 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі не виконують рішення суду про стягнення з них кредитної заборгованості. Виконавчі провадження завершені у зв`язку з відсутністю майна боржників. Тож, на підставі ст.625 ЦК України позивач нараховує 3% річних за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 із загальної суми заборгованості 1\~174\~585,54 грн. Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 16.06.2025 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Справа 09.07.2025 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та 10.07.2025 була передана судді Бондарю В.Я. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.07.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 07.08.2025. З метою належного сповіщення відповідачів, розгляд справи у судовому засіданні 07.08.2025 відкладено на 24.09.2025. У судове засідання 24.09.2025 учасники справи не з`явилися, сповіщалися про час, дату та місце судового розгляду належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 26 вересня 2025 року. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~приходить до\~наступних висновків.\~ Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 16 грудня 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі №2-6778/10 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11149605000 від 27 квітня 2007 року в сумі 1 202 876,56 гривень, суму витрат на сплату державного мита в розмірі 1 700,00 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення цивільної справи у розмірі 120,00 гривень. У задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору недійсними відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2011 року, змінено рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16.12.2010 в частині задоволених позовних вимог. Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з [PERSON] , [PERSON] солідарно суму боргу за кредитним договором №11149605000 від 27 квітня 2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 959\~904,02 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 209\~930 грн 39 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 3\~204 грн 18 коп. В іншій частині рішення залишено без змін. 22 лютого 2012 року Апеляційним судом Одеської області ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у сумі 29\~837,97 грн. Тобто, загальна сума до стягнення за рішенням Апеляційного суду Одеської області з урахуванням додаткового рішення 1\~202\~876,56 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 квітня 2018 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у справі № 2-6778/10. Позивач вказує, що відповідачі рішення не виконали. Згідно розрахунку 3% річних за період з 02.04.2017 по 02.04.2020 розмір 3% річних обрахованих на суму заборгованості 1\~174\~585,54 грн складає 105\~905,87 грн. У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України). Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує\~припинення зобов`язання\~з наявністю\~судового рішення\~чи відкриттям\~виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Велика Палата Верховного Суду у постановах: № 536/1841/15-ц від 23.06.2020 року; № 912/1120/16 від 04.02.2020 року прийшла до висновку, що у випадку закінчення терміну дії кредитного договору чи у випадку його дострокового розірвання з ініціативи кредитора, як правило, через неналежне виконання зобов`язань з боку позичальника, то позикодавець не має права нараховувати проценти передбачені кредитним договором у порядку передбаченому статтею 1048 ЦК України, а його права захищаються положеннями статті 625 ЦК України. Іншими словами, процентна ставка змінюється з тієї, яка зазначається у кредитному договорі до 3 % річних (або іншого розміру, який може бути зазначений у договорі). Таким чином, за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2010 [PERSON] та [PERSON] мають заборгованість за кредитним договором №11149605000 від 27 квітня 2007 року, яка обліковується за правонаступником стягувача ТОВ «ФК «Укрфінстандарт». Наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору за весь період його невиконання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення боржника. Таке прострочення є тривалим порушенням, тому право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц). Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником. Ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за договором лише підтверджує дійсне існування обов`язку боржника зі сплати боргу кредитору, його безспірність та надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру. Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.06.2025. У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3 028 грн

Outcome: approved