Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

26.05.2025 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 69 773,72 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 22033000136131 від 12.07.2019 року, укладеним з АТ «Банк Кредит Дніпро», яке відступило право вимоги позивачу. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася. Представник позивача ТОВ «Санфорд Капітал» - Маслюженко М.П. у позовній заяві просив розглянути справу без виклику сторін, тобто погодився на розгляд справи без його участі. Заперечень проти заочного розгляду справи не надав. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 12.07.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» (далі - Банк) та відповідачем укладено кредитний договір № 22033000136131, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу шляхом зарахування коштів на поточний рахунок клієнта грошові кошти в сумі 74 400 грн. строком на 60 місяців з оплатою процентів в розмірі 0,001 % річних на строкову заборгованість, 56 % річних на прострочену заборгованість, а також щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 12.07.2019 по 11.11.2020 року 5 % від суми кредиту, з 12.11.2020 по 11.02.2022 4 % від суми кредиту, з 12.02.2022 по 11.05.2023 3 % від суми кредиту, з 12.05.2023 року по 12.07.2024 року 1,95 % від суми кредиту. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача. 11.04.2024 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивач уклали договір факторингу № 11/04/24, за умовами якого позивач набув право вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 22033000136131 від 12.07.2019 року в сумі 69 773,72 грн., з яких 43 093,59 грн. заборгованість за тілом кредиту, 26 680,13 грн. заборгованість за комісією. Згідно частини 1 статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Враховуючи, що відповідач користувалася кредитними коштами, розрахунок позивача не спростувала, суд доходить висновку, що заборгованість за наданим кредитом у розмірі 69 773,72 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 2 422,40 грн. Окрім того, позивачем при подані позову заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 200 грн. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 16.12.2024 року, відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано послуги на суму 7 200 грн. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved