Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

12.09.2024 до Київського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просив суд ухвалити рішення яким визнати 1/3 частини квартири [ADDRESS] , зареєстрованої за [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя та розподілити її у рівних частках, по 1/2 за кожним, визнати за [PERSON] , право приватної власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] : визнати автомобіль марки HONDA ACCORD, 2008 року випуску, д.н [NUMBER] ( [NUMBER] /VIN [NUMBER] ), зареєстрований за [PERSON] , спільною сумісною власністю подружжя та розподілити її у рівних частках за кожним по 1/2 частки, визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право приватної власності на 1/2 частину автомобіля марки HONDA ACCORD, 2008 року випуску, д.н [NUMBER] ( [NUMBER] /VIN [NUMBER] . На обгрунтування позовних вимог позивач посилався на наступні обставини. 01.07.2025 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За період перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне рухоме та нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. та зареєстрована в реєстрі №824 та автомобіль марки «Honda Accord», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , ІНТЗ/VIN [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу\~від 07.06.23\~року.\~Позивач доводить,\~що,\~вказане майно\~було придбано\~сторонами за\~час перебування у шлюбі, за спільні кошти, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності у рівних частках та підлягає розподілу. Оскільки відповідачка вирішити питання щодо розподілу майна у добровільному порядку ухиляється, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А. Ухвалою суду 13 вересня 2024 року було відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.10.2024. Відповідачці визначений пятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для надання відзиву на позовну заяву. Відповідачева сторона у визначений строк, відзив, заперечення на позов, не надала. Зустрічний позов не пред`явила. 18.10.2024 позивачем подано до суду заяву про витребування доказів, а саме: витребувати з\~РСЦ ГСЦ\~в Одеській,\~Миколаївській та\~Херсонській \~областях (філія\~ГСЦ МВС),\~наступні відомості:\~-\~чи здійснювались\~операції з\~перереєстрації автомобіля\~марки Honda\~Accord,\~2008\~року випуску,\~р/н\~ [NUMBER] \~ІНТЗ/VIN- [NUMBER] \~з моменту\~його реєстрації\~на ім`я\~ [PERSON] (\~ [INFO] )\~і по\~17.10.2024\~року;\~якщо так\~то надати\~відомості стосовно\~таких операцій,\~підстави з\~яких вони\~були проведені\~та завірені\~ належним\~чином копії\~відповідних документів;\~чи є\~ [PERSON] власником\~автомобіля марки\~Honda\~Accord,\~2008\~року випуску,\~р/н\~ [NUMBER] \~ІНТЗ/VIN- [NUMBER] ,\~станом \~на цей\~час;\~якщо ні\~ надати\~відомості стосовно\~особи що\~є власником\~вказаного автомобіля,\~ з\~якого часу\~особа стала\~власником та\~ на\~ підставі\~яких документів\~(\~надавши їх\~завірені належним\~чином копії),\~яка ухвалою\~від 21.10.24\~року була\~задоволена та надана заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки Honda Accord, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ІНТЗ/VIN [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] , у задоволенні якої ухвалою Київського районного суду від 21.10.2024 року позивачу було відмовлено. 17.12.2024 представник позивача адвокат Борздих К.В. надав до суду заяву про зміну позовних вимог в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати 1/3 частини квартири [ADDRESS] , зареєстрованої за [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя та розподілити її у рівних частках, по 1/2 за кожним, визнати за [PERSON] , право приватної власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] : в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину ринкової вартості автомобіля марки HONDA ACCORD, 2008 року випуску, д.н [NUMBER] ( [NUMBER] /VIN [NUMBER] ), дата першої реєстрації 7 червня 2023 року, дата перереєстрації 08 серпня 2024 року у розмірі 194\~750,00 гривень. При цьому представник позивача зазначив, що позивачу [PERSON] , стало відомо, що відповідачка у вересні 2024 року, відчужила спірний автомобіль без відома та згоди позивача, про що свідчить договір купівлі-продажу від 08.08.2024 року, укладаний в ТСЦ №5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Хернсонських областях, згідно якого автомобіль перереєстровано на нового власника [PERSON] . \~ \~ \~ \~Підготовче засідання 24.12.2024 відкладене за заявою представника відповідачки адвоката Шульги О.Л. з тих підстав, що їй, як представнику відповідачки, завчасно не була направлена позивачем заява про зміну позовних вимог. 23.02.2025 представник відповідачки надіслала до суду пояснення на заяву про зміну позовних вимог та зазначила, що такий вид захисту «як заява про зміну позовних вимог», що вибрав позивач не передбачений нормами діючого цивільного процесуального законодавства, отже така заява не може бути прийнята судом до розгляду. 25.02.2025 від представника відповідачки адвоката Шульги О.Л., надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб. Позивач та його представник проти задоволення клопотання заперечували. Ухвалою суду від 26.02.2025 задоволене вказане клопотання: залучив до участі у справі на стороні відповідача спільних дітей подружжя: [PERSON] та [PERSON] в особі законного представника - [PERSON] в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, а також\~залучив до\~участі у\~справі на стороні відповідача Київську районну адміністрацію в особі органу та піклування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмет спору. \~ \~ \~ \~21.03.2025 позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить суд ухвалити рішення яким, визнати 1/3 частини квартири [ADDRESS] , зареєстрованої за [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя та розподілити її у рівних частках, по 1/2 кожному, визнати за [PERSON] , право приватної власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину ринкової вартості автомобіля марки HONDA ACCORD, 2008 року випуску, д.н [NUMBER] ( [NUMBER] /VIN [NUMBER] ), дата першої реєстрації 7 червня 2023 року, дата перереєстрації 08 серпня 2024 року у розмірі 194\~750,00 гривень, стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 6\~885,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 гривень, документальне підтвердження яких буде надано суду не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду. Підготовче засідання, призначене на 03.04.2025, 05.05.2025, 29.05.2025, 18.06.2025 не відбулося за різними заявами, клопотаннями сторін, їх представників та третіх осіб. У підготовчому засіданні 21.07.2025 представник відповідачки не визнаючи позовні вимоги про збільшення позовних вимог, підтримала своє клопотання від 16.07.2025 про залучення до матеріалів справи висновку експерта №43/2025 судово-будівельно-технічної експертизи, виготовленого судовим експертом Чорною Ю.П. за заявою відповідачки Глінки від 12.06.2025 про проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі №947/28919/24, щодо технічно неможливого виділу в натурі 1/3 та 1/6 частини квартири [ADDRESS] . Щодо відчуження автомобіля не заперечувала та зазначила, що автомобіль був проданий зі згоди та відома позивача. Проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечувала, вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення. Позивач та його представник заяву про збільшення позовних вимог підтримали та не заперечували проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. Щодо продажу автомобіля позивач зазначив, що автомобіль був проданий без його згоди та відома, та згідно договору купівлі-продажу від 08.08.2024 року №5142/2024/4811292, проданий значно по заниженій вартісті, автомобіль є спільним майном, та придбаний у шлюбі за отриману ним грошову компенсацію. Проти залучення до матеріалів справи висновку експерта №43/2025 судово-будівельно-технічної експертизи заперечували, посилаючись, що майно придбане у шлюбі за спільні кошти подружжя та підлягає розподілу. Треті особи надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. У підготовчому засіданні 21.07.2025 за участю представників сторін, позивача закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 18.09.2025 позивач та його представник адвокат Борздих К.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити відповідно до вимог викладених у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 21.03.2025 року. Також представник позивача зазначив, що заяву про стягнення судових витрат із актом виконаних робіт буде надано до суду у встановлений Законом строк. Представник відповідачки адвокат Шульга О.Л. у судове засідання 18.09.2025 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідачки. В задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі так як позов не обгрунтований та суперечить нормам цивільного матеріального права. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , в особі законного представника матері малолітнього [PERSON] та представник Київської районної адміністрації в особі органу опіки та піклування до судового засідання не з`явились в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у їх відсутність. [PERSON] та [PERSON] просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, представник органу опіки та піклування просив при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно із приписами ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.07.2025 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За період перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне рухоме та нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. та зареєстрована в реєстрі № 824 та автомобіль марки «Honda Accord», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , ІНТЗ/VIN [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 07.06.23 року. Вказане майно було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, за спільні кошти, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягає розподілу. Відносини між сторонами у справі погіршилися, але вони неодноразово намагалися поновити подружні стосунки, однак всілякі спроби поновити добрі стосунки виявилися марними. У теперішній час сторони припинили подружні стосунки та не ведуть спільного господарства, однак мешкають в одній квартирі. Іншого житла позивач не має. Після фактично припинених шлюбних відносин велися перемови щодо поділу спільно придбаного майна та вирішення питання мирним шляхом у позасудовий спосіб. Однак, у вересні 2024 року позивачу стало відомо, що відповідачка здійснила продаж спільного автомобіля марки «Honda Accord», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , без його відома та згоди та у зв`язку чим позивач вважає, що він має право на компенсацію вартості 1/2 вказаного автомобіля. Згідно з висновком про незалежну оцінку колісного транспортного автомобіля марки «Honda Accord», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , №87/2024 від 15.02.2024, ринкова вартість автомобіля на час надання висновку становила 389 500,00 гривень, без ПДВ. Згідно до висновку, оціночної ринкової вартості квартири [ADDRESS] , станом на червень 2024 року, її вартість складала 1\~159\~400,00 гривень. Вказані висновки про незалежну оцінку отримані позивачем з метою подальшого звернення до суду. Суд погоджується з доводами позивача, що між сторонами на момент відчуження спірного автомобіля існував спір щодо розподілу майна і твердження відповідачевої сторони, що автомобіль був проданий зі згоди позивача є недоведеними. Згідно ст.ст. 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. По справі установлено, що 01.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 01.07.2005 року. Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:55190993 від 17.11.2020 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 824, від 17.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурскькою О.В. за відповідачкою [PERSON] 17.11.2020 року було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме 1/3 частину житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 40,7 кв. та по 1/3 частині за їх спільними дітьми. Окрім того, 07.06.2023 року за відповідачкою було зареєстровано право власності на автомобіль марки марки «Honda Accord», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , ІНТЗ/VIN [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 07.06.23 року. Таким чином суд установив, що за період перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне рухоме та нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. та зареєстрована в реєстрі №824 та автомобіль марки «Honda Accord», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , ІНТЗ/VIN [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 07.06.23 року. Також по справі установлено, що 05.10.2023 на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2023/4088752, відповідачка [PERSON] відчужила автомобіль марки «Honda Accord», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , ІНТЗ/VIN [NUMBER] , без відома та згоди позивача [PERSON] . Вказана обставина відповідачкою та її представником в судовому засіданні не заперечувалася. Згідно з Договором купівлі-продажу від 08.08.2024 № 5142/2024/4811292, вказаний автомобіль відчужено відповідачкою за грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн, що значно нижче його вартості, що підтверджено звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу марки «Honda Accord», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , ІНТЗ/VIN [NUMBER] . Правовідносини між сторонами випливають з норм\~Глави 8 Сімейного кодексу України. Згідно з нормами\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначені положення також резюмуються ч. 3\~ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою\~статті 71 СК України\~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався. Таким чином, придбавши спірне майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Крім того якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18(провадження № 61-14494св20). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Згідно приписів ч.ч. 1\~3\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четвертастатті 65 СК України). В ході розгляду даної справи не встановлено наявності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, а тому виходячи з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд приходить до висновку, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Таким чином, враховуючи, що спірну житлову квартиру та транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та автомобіль на момент його відчуження належав до спільного майна подружжя, а відповідачка здійснила його продаж без отримання згоди позивача, доказів того, що отримані кошти від продажу автомобіля були використані саме в інтересах сім`ї (дітей) матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про здійснення поділу майна подружжя шляхом, стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів у розмірі 194 750,00 грн в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, а також визнання за кожним права власності по 1/6 частку житлової квартири [ADDRESS] . Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved