Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

18.06.2025 позивачі через представника, адвоката Холодняка В.М. звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Новіков Ігор Миколайович, про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а саме квартири за адресою [ADDRESS] , а також вилучення записів про заборону відчуження та про іпотеку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.07.2006 [PERSON] уклала з ТОВ «Український промисловий банк» кредитний договір №94/ФЗ-06, за умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 11000,00 грн строком на 60 місяців, з кінцевою датою повернення 13.07.2011. Для забезпечення виконання грошових зобов`язань по поверненню вказаного кредиту, між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON] 14.07.2006 укладений іпотечний договір, за умовами якого останні передали в іпотеку квартиру за адресою [ADDRESS] . На підставі вказаного договору іпотеки, 14.07.2006 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Новіковим І.М. зареєстровано іпотеку квартири за адресою [ADDRESS] . У зв`язку із посвідченням договору іпотеки, нотаріусом 14.07.2006 внесено записи про заборону на нерухоме майно, квартиру за адресою [ADDRESS] до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек. Вказана квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Грошові кошти за кредитним договором №94/ФЗ-06 від 14.07.2006 достроково сплачені позивачем [PERSON] в 2009 році, однак у зв`язку із тим, що вказані події відбулися давно, документи на підтвердження викладених обставин у позивача відсутні. На даний час грошові зобов`язання позивача [PERSON] перед ТОВ «Український промисловий банк» припинені, відтак іпотека за укладеним 14.07.2006 іпотечним договором між позивачами та ТОВ «Український промисловий банк», на підставі якого нотаріусом накладено заборону на відчуження квартири, також є припиненою на підставі частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». На даний час ТОВ «Український промисловий банк» перебуває в стані припинення, а як слідує із листа НБУ, банківська ліцензія відповідача відкликана та ініційовано процедуру ліквідації. При цьому кредитна заборгованість за договором, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] відсутня в переліку активів, переданих в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал». Існування обтяження на підставі договору іпотеки від 14.07.2006 на майно, що належить позивачам, порушує право останніх на вільне володіння та розпорядження власним майном. З наведених підстав, позивачі звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просять зняти заборону, накладену на об`єкт нерухомого майна, квартиру за адресою [ADDRESS] , вилучивши вказаний запис із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також вилучити запис із Державного реєстру іпотек. Ухвалою суду від 23.06.2025 відкрите провадження в справі, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по сутті справи та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.09.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 26.09.2025. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , їх представник в судове засідання не прибули, представник позивачів, адвокат Холодняк В.М. з використанням системи «Електронний суд» подав письмову заяву про проведення судового розгляду без їх участі, в якій доводи позовної заяви підтримав та просив задовольнити на підставі доданих документів. Відповідач, ТОВ «Український промисловий банк», третя особа ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» в судове засідання не прибули з невідомих причин, представників не направлено, із заявами про відкладення судового засідання або проведення судового розгляду за їх відсутності, письмовими заявами по суті справи, не зверталися. Третя особа - приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Новіков І.М. звернувся до суду із письмовою заявою про проведення розгляду справи без його присутності. У зв`язку із відсутністю в відповідача, ТОВ «Український промисловий банк» електронного кабінету, зареєстрованого в ЄСІТС, процесуальні документи направлялися судом в паперовому вигляді за адресою, вказаною в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак вказані відправлення повернуті відправникові у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б). Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого главою 11 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. 14.07.2006 [PERSON] як позичальник уклала з ТОВ «Український промисловий банк» кредитний договір №94/ФЗ-06, за умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 11000,00 грн строком на 60 місяців, з кінцевою датою повернення 13.07.2011. Відповідно до іпотечного договору, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] і [PERSON] , що посвідчений 14.07.2006 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрованого в реєстрі під №5386, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14.07.2006, [PERSON] передала ТОВ «Український промисловий банк» в іпотеку квартиру за адресою [ADDRESS] . На підставі зазначеного вище договору іпотеки, 14.07.2006 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Новіковим І.М. накладено заборону відчуження вказаного нерухомого майна, внесений запис про заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна, квартири за адресою [ADDRESS] до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 3465230 від 14.07.2006) та запис про іпотеку до Державного реєстру іпотек на підставі іпотечного договору від 10.07.2006, зареєстрованого під №5386, іпотекодержатель ТОВ «Укрпромбанк» (реєстраційний номер обтяження 3465011 від 14.07.2006). Як вбачається із матеріалів справи, квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане органом приватизації Смілянського міськвиконкому 03.12.1997 №785-РП, зареєстроване в Смілянському БТІ під №30-6049. Ще 1/3 вказаної квартири належить [PERSON] на підставі біржевої угоди, укладеної нею 12.05.1998 із [PERSON] , зареєстрованої Смілянською біржею 12.05.1998 в реєстрі обліку біржевих угод під №1-528/98, що визнана дійсною рішенням Смілянського міськрайонного суду від 10.10.2008 в справі №2-2840/2008. Вказані обставини підтверджуються Інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 408296510 від 16.12.2024). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.06.2005 судом встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » внаслідок реєстрації шлюбу. Згідно із Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Український промисловий банк», код ЄДРПОУ 19357325, перебуває у стані припинення. Відповідно до листа Національного Банку України №36-24 від 27.12.2024, постановою правління НБУ від 21.01.2010 відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ТОВ «Укрпромбанк». У зв`язку із закінченням строку ліквідаційної процедури непродані активи ТОВ «Укрпромбанк» та перелік незадоволених вимог кредиторів банку відповідно до ст. 96 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передані в управління визначеній НБУ юридичній особі - ТОВ «ІК «ІФГ Капітал». У переліку непроданих активів ТОВ «Укрпромбанк», кредитна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Укрпромбанк» відсутня, в описах архівних справ товариства кредитна справа на ім`я [PERSON] не зазначена та на архівне зберігання до НБУ не передавалася, у документах архівного фонду ТОВ «Укрпромбанк», зокрема Ліквідаційному балансі ТОВ «Укрпромбанк» з додатками за 2013 рік та Протоколах засідань конкурсної комісії по вибору банківської установи, якій буде передано активи ТОВ «Укрпромбанк» за 2010 рік, інформація про кредитну заборгованість [PERSON] відсутня. Лист, направлений представником позивачів до ТОВ «Укрпромбанк» з клопотанням про звернення до приватного нотаріуса з приводу зняття заборони, накладеної на квартиру за адресою [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки, укладеного 14.06.2006 та зареєстрованого під №5386, у зв`язку із повним виконанням позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, вручений 30.05.2025 уповноваженій особі відповідача іпотекодержателем залишений без реагування. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів законодавець у ч. 2 ст. 16 ЦК України визначає, зокрема й припинення правовідношення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України). У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя та четверта статті 12 ЦПК України). У мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пункт 3 частини першої статті 382 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України). Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази суд не взяв до уваги. Викладення у рішенні лише доводів, доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 18.10.2022 у справі №916/2519/21). За обставинами даної справи, стороною позивача з використанням належних та допустимих доказів доведено відсутність зобов`язань [PERSON] перед позикодавцем, та одночасно іпотекодержателем ТОВ «Укрпромбанк», а останній не скористався правом заперечувати проти позовних вимог. Відповідно до постанови КЦС ВС від 02.06.2022 у справі №602/1455/20 (провадження № 61-475св22) у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Відтак, відповідач в повній мірі несе ризик несприятливих наслідків у разі, якщо не вжив жодних заходів для спростування доводів сторони позивача та захисту своїх прав та законних інтересів. З матеріалів справи не вбачається існування будь-яких претензій відповідача, ТОВ «Укрпромбанк», управителя активів ліквідовуваного банку, ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» до [PERSON] чи [PERSON] . За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, державній реєстрації прав підлягають, серед іншого, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - заборона відчуження та/або користування; іпотека. За п. 9 ч. 1 ст. 27 того ж Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Водночас, відповідно до правових висновків, сформульованих Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.01.2021 в справі №522/1528/15-ц, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340 (провадження №12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 (провадження № 12-234гс18). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації. Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (постанова ВП ВС від 27.03.2019 в справі №711/4556/16-ц). У Постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19 сформульовано наступний висновок: «Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України №1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у поточній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України №1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)». В силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону №1952-IV, відомості про право особи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18). За змістом правових норм, викладених в п. 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону №1952-IV (у редакції, чинній із 16.01.2020) виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про іпотеку (обтяження), тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків за процедурою, визначеною у\~ Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі №278/3367/19, від 03.09.2020 року у справі №914/1201/19, від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі №922/3130/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 у справі №916/2464/19. З огляду на викладене, суд вважає належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивачів визнання іпотеки квартири за адресою [ADDRESS] , за укладеним між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» іпотечним договором від 14.06.2006, припиненою, зняття заборони на відчуження вказаного нерухомого майна, а також скасування державної реєстрації іпотеки та державної реєстрації обтяження нерухомого майна. Отже позов слід задовольнити частково. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовна заява містить клопотання про покладення судових витрат, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, на позивачів, відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: partial