Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , накладений постановою Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві б/н від 13 липня 2012 року. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що являється співвласником квартири [ADDRESS] . 17 березня 2025 року йому стало відомо, що на квартиру накладено арешт на підставі постанови Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, б/н від 13 липня 2012 року. Він звертався до Деснянського УП ГУНП у м. Києві щодо надання копії постанови про накладення арешту. У відповідь на запит було відмовлено у наданні копій документів та скасуванні арешту, оскільки у УП ГУНП у м. Києві відсутні будь-які відомості щодо накладення арешту, а також проведення досудового розслідування у кримінальних справах та кримінальних провадженнях за вказаним фактом. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. Вказану ухвалу відповідачем отримано 13 червня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, станом на 24 вересня 2025 року відповідачем відзив не подано. 13 червня 2025 року третя особа надіслала до суду письмові пояснення, в яких просить позовні вимоги задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 09 квітня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 14). Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 11 листопада 1995 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що зроблено актовий запис № 2446. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис за № 553 від 04 серпня 2009 року (а.с. 16) Згідно Інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації»(КП КМР «КМ БТІ») № 14190 від 22.04.2025, згідно з даними реєстрових книг Бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 21 від 09.04.1998, № 2-1466 та зареєстрованого в Бюро 27.05.1998 за реєстровим № 1073 (а.с. 17). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного роеєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17 березня 2025 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 13 липня 2012 року реєстратором Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції зареєстровано обтяження № 12735424 у вигляді накладення арешту на квартиру [ADDRESS] на підставі постанови Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві про накладення арешту б/н від 13 липня 2012 року. Згідно відповіді Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 31 березня 2025 року, станом на 28 березня 2025 року у Деснянському УП ГУНП у м. Києві відсутні будь-які відомості щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] слідчими СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві, а також проведення досудового розслідування у кримінальних справах та кримінальних провадженнях за вказаним фактом. У зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, а також вжити заходи щодо скасування обтяження. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності позивача, наявність арешту майна позивача, що перешкоджає йому вільно розпоряджатися таким майном, приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивача, аніж того, що ним обрано, за наявних обставин не вбачається, ураховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, правильним є висновок про необхідність задоволення позовних вимог та зняти арешт з квартири, що належить [PERSON] на праві власності. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved