Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

24 липня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» про захист права споживачів. У позовній заяві зазначено, що у грудні 2021 року [PERSON] для особистих потреб та потреб своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивач звернувся до відповідача ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», яким було запропоновано укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, на що позивач погодився. 28.12.2021 року між ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11440 від 28.12.2021 року, у відповідно до умов якого, сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний відповідачу ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» транспортний засіб. За умовами договору відповідач гарантував, що на момент укладання основного договору транспортний засіб буде належати йому та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 177843,05 грн, з урахуванням ПДВ 29640,51 грн, що сплачується позивачем в безготівковій формі на розрахунковий рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ». В подальшому після укладення основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації. На виконання умов попереднього договору позивач сплатив на користь відповідача кошти у сумі 177843,10 грн. Натомість відповідач свого обов`язку за умовами договору не виконав, у визначений у попередньому договорі строк до 30 квітня 2022 року, основний договір купівлі-продажу автомобіля укладено не було. Відповідач жодних дій для виконання умов попереднього договору так і не вчинив, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених цим правочином. Станом на дату звернення до суду основний договір купівлі-продажу транспортного засобу між ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та [PERSON] укладено не було, та визначений у попередньому договорі транспортний засіб позивач так і не отримав. Відтак відповідач ухилився від обов`язку виконувати умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, що призвело до порушення прав позивача, як сторони попереднього договору, та виникнення спору щодо повернення як аванс сплачених ним на користь відповідача коштів в розмірі 177843,05 грн. Крім цього, з урахуванням несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору суму основного боргу, суму інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відтак, за період з 01.05.2022 по 22.07.2025 року інфляційні втрати склали 76 539,43 грн та 3% річних 17 233,72 грн, які підлягають стягненню\~ з\~ відповідача,\~ а\~ всього\~ з\~ урахуванням\~ суми боргу\~ у\~ розмірі 271616,20 грн. Також крім матеріальної шкоди, позивачу було завдано моральної (немайнової) шкоди, яку він оцінює в розмірі 20 000 грн. Оскільки позивач зазнав душевних страждань внаслідок ведення відповідачем позивача в оману щодо невиконання обов`язків за укладеним попереднім договором, які по теперішній час ніяк не зменшились. Відтак, моральну шкоду у заявленому розмірі позивач вважає цілком адекватною сумою, враховуючи, що стосовно нього відповідач застосував нечесну підприємницьку практику та тим самим ввів його в оману, тому відповідач ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану душевними стражданнями. Враховуючи вищевикладене, представник позивача прохає суд стягнути з ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» на користь [PERSON] авансовий платіж у розмірі 177843,10 грн, інфляційні втрати за період з 01.05.2022 по 22.07.2025 року у сумі 76 539,43 грн, 3% річних у розмірі 17 233,72 грн, а також моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 серпня 2025 року викликано представника ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2025 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач, [PERSON] \~ будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Пасюк В. В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав їх задовольнити. Відповідач, ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав, будь-яких заперечень проти позову, заяв, клопотань чи пояснень з приводу позовних вимог по суті до суду від відповідача не надходило. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 28 грудня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11440 (а.с. 11-12). Відповідно до умов попереднього договору сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» транспортний засіб марки: VOLKSWAGEN, модель: PASSAT KOMFORT, рік випуску: 2010, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (далі - транспортний засіб) (п. 1.1 Договору). Згідно п. 1.2 зазначеного договору, сторони зобов`язались до 30 квітня 2022 року укласти основний договір. Відповідно до п. 1.3 попереднього договору ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1 цього Договору, буде належати йому та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Пунктом 1.5 попереднього договору погоджено, що ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» здійснило викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з [PERSON] , який жодних заперечень та претензій щодо викупу транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має. Відповідно до п. 2.1 попереднього договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 177 843,05 грн, у тому числі ПДВ 29 640,51 грн, та сплачується позивачем у безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» в національній валюті України гривні. За змістом пунктів 2.2-2.4 попереднього договору сторони погодили, що позивач сплачує в день підписання цього Договору відповідачу на розрахунковий рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» кошти в розмірі 177 843,05 грн, у тому числі ПДВ 29 640,51 грн. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються позивачем на розрахунковий рахунок відповідача відповідно до виставлених нею рахунку, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2 цього Договору. Після укладення основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України (п. 3.1 Договору). Пунктом 4.1 попереднього договору визначено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме з 28 грудня 2021 року і діє до 30 квітня 2022 року або до укладення основного договору. Термін виконання цього договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін або за письмовим повідомленням від відповідача до позивача, у разі виникнення обставин, які сторона не могла уникнути або подолати під час виконання зобов`язань, або перешкод, що стали наслідком дій/обставин, що знаходяться поза контролем не виконуючої сторони (п. 4.2 попереднього договору). Відповідно до п. 4.3 попереднього договору, якщо [PERSON] після отримання від ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» тексту цього Договору для його укладення здійснила оплату, зазначену в п. 2.3 Договору, вважається, що здійснення такої оплати є прийняттям [PERSON] пропозиції укласти договір та відповідно вступила у договірні відносини з ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ». На виконання умов попереднього договору [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» 177843,10 грн, згідно рахунку на оплату №11440- ВШ0398 від 28.12.2021 року (а.с. 12), що підтверджується квитанцією №238Т003QOT від 30.12.2021 року (а.с. 14). Натомість відповідачем умов договору не виконані. ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених цим правочином. Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом установлено, що основний договір з купівлі-продажу транспортного засобу мав бути укладений сторонами 30.04.2022 року, що визначено попереднім договором, також позивачем було внесено плату за попереднім договором одним платежем 30.12.2021 року. Пунктом 2.5 попереднього договору визначено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Відповідно до п. 4.1 попереднього договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 28 грудня 2021 року і діє до 30 квітня 2022 року або до укладення основного договору. У визначений у попередньому договорі строк до 30 квітня 2022 року, основний договір купівлі-продажу автомобіля укладено не було. Попередній договір автоматично припиняється у разі не укладення основного договору у встановлений у попередньому договорі строк, причому це не залежить від причин пропущення цього строку (вина, ухилення сторони чи сторін, тощо). Відповідна позиція щодо застосування статті 635 ЦК України висловлена Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №607/15301/18. Так, оскільки відповідачем умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу у встановлений строк не виконані, майно у власність позивача не передане, основний договір не укладений у погоджений сторонами в попередньому договорі строк, оскільки відповідач ухилився від цього, оспорений правочин є припиненим, ціль та підстави для зберігання відповідачем сплачених позивачем коштів припинилися 01 травня 2022 року (наступний день за днем в який мав бути укладений основний договір). Відповідач, не уклавши у визначений строк основний договір, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України, поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19 зроблено правовий висновок, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 910/12382/17). Оскільки основний договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, між сторонами не було укладено, то сплачена позивачем сума, яка зазначена у попередньому договорі у розмірі 177 843,05 грн є авансом, і за законом підлягає поверненню особі, яка її сплатила. Отже, оскільки ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» до 30.04.2022 року не виконало зобов`язання за попереднім договором ПКП-11440 від 28.12.2021 року, то у ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» із 01.05.2022 року виник обов`язок з повернення авансового платежу, який був сплачений позивачем. Доказів того, що ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» повернуло кошти, які були сплачені позивачем за умовами попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28.12.2021 року матеріали справи не містять. Також, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач повідомив позивача про неможливість виконання своїх зобов`язань за попереднім договором, про наявність форс-мажорних обставин, які заважають йому виконати зобов`язання за цим договором у повному обсязі та в обумовлені строки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11440 від 28.12.2021 року, дійсний намір на укладення основного договору у нього відсутній. Вказане підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення фактично сплачених ним коштів в розмірі 177843,10 грн згідно квитанції №238Т003QOT від 30.12.2021 року, які сплачені у якості авансу за попереднім договором підлягають задоволенню, оскільки основний договір між сторонами у визначений строк не було укладено, то зобов`язання за попереднім договором є припиненими в силу статті 635 ЦК України. Крім цього, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження №2-42гс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241 цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження №14-591 цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12- 05гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Тобто правовідношення, в якому у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини 2 статті 625 цього Кодексу. Оскільки ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» до 30.04.2022 року не виконало зобов`язання за попереднім договором ПКП-11440 від 28.12.2021 року, то у нього з 01.05.2022 року виник обов`язок з повернення авансового платежу, який був сплачений [PERSON] у розмірі 177 843,05 грн. Однак доказів того, що ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» повернуло кошти, які були сплачені позивачем за умовами попереднього договору року матеріали справи не містять, тому відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачаться, що за період прострочення грошового зобов`язання з 01.05.2022 року по 22.07.2025 (день пред`явлення позову до суду) інфляційне збільшення за вказаний період становить 76 539,43 грн, штрафні санкції (у відповідності до ст. 625 ЦК України) складають 17 233,72 грн. Кількість днів прострочення 1179 днів. Таким чином, загальна заборгованість, з урахуванням\~\~ суми\~ боргу становить 271 616,20 грн,\~ із\~ яких:\~ сума\~ боргу\~ 177843,05 грн (сплачені згідно квитанції у розмірі 177 843,10 грн), інфляційне збільшення 76 539,43 грн, 3% річних 17 233,72 грн, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що позивач поніс душевні страждання, які були заподіяні йому внаслідок невиконання умов попереднього договору, при укладенні якого позивач бажав настання реальних наслідків у виді отримання у власність бажаного автомобіля. За таких обставин суд приходь до висновку про задоволення позовної вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 20000 грн. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом установлено, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч. 3 ст. 22 Закону «Про захист прав споживачів. Згідно із ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює пільги щодо сплати судового збору. У вказаній статті відсутня підстава щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Але ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вказівки про вичерпність переліку випадків для звільнення від сплати судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Отже, процесуальне законодавство не обмежує коло Законів України, які можуть встановлювати підстави для звільнення від сплати судового збору. Тому Позивач звільнені від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначена норма прямо вказує на звільнення споживача від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Разом з тим, згідно п. 7 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10), оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, зокрема, ст. 22 Закону України від 22 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, позов задоволено повністю, то із відповідача ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППНГ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір», що становить 2916,16 грн (1% від суми 291616,25 грн).

Outcome: approved