Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено кредитний договір № 3815938, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 6000 грн., строком на 30 днів, під процентну ставку 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. В подальшому, 26.07.2024 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого до ТОВ "Факторинг Партнерс" перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема, і за кредитним договором № 3815938 від 21.11.2021. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, у [PERSON] утворилася заборгованість, яка складає 24 018,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18 018,00 грн. - заборгованість за відсотками. Враховуючи викладене, позивач наразі просить суд стягнути із відповідача у судовому порядку суму вказаної заборгованості, сплачений позивачем судовий збір та витрати понесені позивачем на правову допомогу. У зв`язку вище викладеним позивач звертається до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06.02.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.02.2025 року через «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Жупинського М.А. надійшов відзив на позов в якому зазначає наступне. Договір про споживчий кредит №3815938 від 21 листопада 2021 року, копія якого надана до суду позивачем, не містить підпису [PERSON] ні власноруч відтвореного, ні у вигляді одноразового ідентифікатора, що свідчить про їх неукладеність та не ознайомлення [PERSON] з умовами кредитного договору в тому числі і щодо порядку нарахування та сплати процентів за користування грошовими коштами. Не містить договір про споживчий кредит і підпису уповноваженої особи ТОВ ««МІЛОАН» та відтиску печатки товариства. Жодних доказів про перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» грошових коштів на рахунок Відповідача та їх суму позовна заява не містить. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Нарахування Відповідачу процентів за межами 30-ти денного строку кредитування є безпідставним. враховуючи, що Позивачем не надано доказів надання Відповідачу грошових коштів з підтвердженням розміру наданих в кредит (позику) грошових коштів за договором про споживчий кредит № 3815938 від 21 листопада 2021 року, відсутність доказів підписання відповідачем кредитного договору, враховуючи нарахування процентів за межами строку кредитування, вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. 25.02.2025 через «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів по справі. 25.02.2025 через «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначає наступне. Враховуючи, що ТОВ «Мілоан» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ФК «Елаєнс» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «ФК «Елаєнс», відповідно до якого 21.11.2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. на картку № [NUMBER] . Твердження Відповідача про те, що вона не отримувала кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Просить відмовити у задоволенні витрат на правову допомогу на користь Відповідача. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18.03.2025 року клопотання про витребування доказів задоволено. 21.04.2025 року через «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.04.2025 року клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції - задоволено. 22.04.2025 року на адресу суду від АТ «Універсал Банк» надійшли витребувані судом докази. 25.04.2025 року через «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.06.2025 року клопотання про витребування доказів задоволено. 19.09.2025 через «Електронний суд» від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі в яких зазначає наступне. Підписанням договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства (п.6.3. Договору №3815938). Таким чином, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, та ввела одноразовий ідентифікатор, який отримала на зазначений нею номер мобільного телефону ( [NUMBER] ), з метою підписання кредитного договору. Варто зауважити, що важливою обставиною в ході доведення факту підписання договору позики саме відповідачем є факт розпорядження відповідачем вказаним номером мобільного телефону, оскільки саме на нього надійшов код одноразового ідентифікатора. З цього приводу, вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що код одноразового ідентифікатора, яким було підписано кредитний договір, було надіслано на номер мобільного телефону [NUMBER] , який є фінансовим номером телефону відповідача. Зазначене також підтверджується відомостями з кредитного звіту фізичної особи, підприємця (далі - Звіт УБКІ), на сторінках 7-8 якого вбачається, що номер мобільного телефону [NUMBER] , на який відповідачу надійшов код одноразового ідентифікатора для підписання договору №3815938, був актуалізований 18.03.2013 та залишається актуальним дотепер, з чого висновується, що зазначений номер мобільного телефону належить саме відповідачу. Варто також зауважити, що номер мобільного телефону [NUMBER] , який значиться у відзиві на позовну заяву як контактний номер телефону відповідача, взагалі не міститься в кредитному звіті Українського бюро кредитних історій, що наводить на думки, що вказаний номер телефону є відносно новим для відповідача. До того ж, номер мобільного телефону [NUMBER] , на який відповідачу надійшов код одноразового ідентифікатора для підписання договору №3815938, міститься у звіті НБУ щодо відповідача за результатами проведеної ідентифікації особи позичальника, якою є [PERSON] , через систему BankID НБУ. Так, відповідно до копії інформації про посвідчення особи з системи BankID НБУ від 21.11.2021, наданої ТОВ «Мілоан», номер мобільного телефону [NUMBER] перебував в анкетних даних відповідача згідно звіту НБУ. Підсумовуючи вищезазначене, з урахуванням перебування номеру мобільного телефону [NUMBER] у розпорядженні відповідача, можна дійти висновку, що факт укладення договору саме відповідачем має місце, оскільки ідентифікація та верифікація останнього була проведена за допомогою системи BankID НБУ, що виключає можливість укладення договору із первісним кредитором іншою особою, а не відповідачем. Таким чином, зазначаючи про те, що Договір про споживчий кредит №3815938 від 21.11.2021 року не укладала, відповідач намагається ввести суд в оману з метою уникнення виконання зобов`язання за вказаним договором. До того ж, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» додає до цієї відповіді на відзив Інформацію з електронного файлу (LogFile застосування коду) від 21.11.2021 року та Хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину №3815938 від 21.11.2021 року, надані, у свою чергу, первісним кредитором, що додатково підтверджує факт підписання кредитного договору з покроковим зазначенням кожної дії Позичальника в процесі підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Тобто, факт підписання кредитного договору саме відповідачем підтверджено усіма належними та достатніми доказами. Водночас, як вбачається з листа Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 21.04.2025 року за вих. №БТ/Е-2870, наданого на виконання ухвали суду від 18.03.2025, банківську карту [NUMBER] , на яку було здійснено перерахування кредитних коштів Кредитодавцем, не емітовано до рахунків [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). З цього приводу, хоче звернути увагу суду на те, що саме відповідач на сайті Кредитодавця власноруч зазначає реквізити банківської карти, на яку бажає отримати кредитні кошти. Тобто, вона може і не належати позичальнику, проте саме позичальник вирішує і зазначає про найзручніший спосіб отримання коштів на виконання кредитного договору, а Кредитодавець, у свою чергу, не може нести ризик можливих наслідків щодо обраного відповідачем способу отримання кредитних коштів. Так, на підтвердження факту видачі кредитних коштів за Договором про споживчий кредит №3815938 від 21.11.2021 року позивачем до позовної заяви долучено лист ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 10.01.2025, відповідно до якого 21.11.2021 було здійснено переказ грошових коштів у сумі 6 000,00 грн згідно договору 3815938 на номер карти [NUMBER] . Тобто, Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит №3815938 від 21.11.2021 року, перерахувавши кошти на виконання його умов. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.06.2023 року у справі №263/3470/20. Однак, враховуючи, що банківська карта [NUMBER] , на яку було здійснено перерахування кредитних коштів Кредитодавцем, не емітована до рахунків [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), вважає за необхідне звернути увагу суду на правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладену в постанові від 31.01.2024 року у справі №671/1832/20. Враховуючи обставини справи №671/1832/20, позивач вважає, що висновки, яких дійшли суди всіх інстанцій в ході розгляду зазначеної справи, можуть бути застосовані під час вирішення спору у даній справі. Тотожною обставиною є факт укладення кредитного договору, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який, у свою чергу, надійшов у повідомленні на номер мобільного телефону, який є фінансовим номером телефону відповідача. А також аналогічною обставиною є факт перерахування кредитних коштів на банківську картку, вказану власноруч Позичальником на сайті Кредитодавця, але яка самому Позичальнику не належить, і це є належним виконанням умов кредитного договору, оскільки обов`язок Кредитодавця згідно умов Договору №3447009 полягає в перерахуванні грошових коштів у сумі кредиту на банківську карту, яку зазначає Позичальник при оформленні кредиту. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), здійснюючи оформлення заявки на кредит на сайті ТОВ «Мілоан», вказала бажаний спосіб отримання кредитних коштів шляхом їх безготівкового перерахування на банківську карту № [NUMBER] . Таким чином, з огляду на вищезазначене, враховуючи викладені висновки Верховного Суду, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» надало суду усі належні та необхідні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору саме відповідачем та видачі кредиту на його виконання. Натомість, відповідач не надала жодних доказів на спростування вказаних обставин, проте повідомила завідомо недостовірну інформацію, надання якої призвело до затягування судового розгляду справи. В судове засідання представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З позовної заяви вбачається, що представник позивача просить проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.11.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір № 3815938. Згідно п.1.1. Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Згідно предмету Договору, Кредитодавець надає Позичальникові на умовах, передбачених Договором, грошові кошти у сумі 6 000,00 гривень в строк на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та стандартною процентною ставкою у розмірі 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. На виконання зазначених вимог, відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор V84352 для підписання Кредитного договору № 3815938 від 21.11.2021. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. В подальшому, відповідачка всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З Кредитного договору № 3815938 від 21.11.2021 встановлено, що останній укладений в електронній формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс»» укладений Договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до боржників строк виконанння зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому. Відповідно до копії реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги, зокрема, і до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 3815938 на загальну суму 24018,00 грн., з яких 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18018,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов Кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Таким чином, у відповідачки виникла заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 3815938в розмірі 6000,00 грн. - сума основного боргу за кредитом. Водночас, як вбачається з листа Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 21.04.2025 року за вих. №БТ/Е-2870, наданого на виконання ухвали суду від 18.03.2025, банківську карту [NUMBER] , на яку було здійснено перерахування кредитних коштів Кредитодавцем, не емітовано до рахунків [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Саме відповідач на сайті Кредитодавця власноруч зазначає реквізити банківської карти, на яку бажає отримати кредитні кошти. Так, на підтвердження факту видачі кредитних коштів за Договором про споживчий кредит №3815938 від 21.11.2021 року позивачем до позовної заяви долучено лист ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 10.01.2025, відповідно до якого 21.11.2021 було здійснено переказ грошових коштів у сумі 6 000,00 грн. згідно договору 3815938 на номер карти [NUMBER] . Тобто, Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит №3815938 від 21.11.2021 року, перерахувавши кошти на виконання його умов. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.06.2023 року у справі №263/3470/20. Окрім того суд бере до уваги правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладену в постанові від 31.01.2024 року у справі №671/1832/20 де зазначено: «Обґрунтовуючи наведену підставу касаційного оскарження, заявник фактично посилається не на відсутність висновку щодо застосування частини третьої статті 203 ЦК України, а на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій вказаної норми права, вказуючи, що жодними доказами не було доведено належність номера телефону, зазначеного у договорі фінансового кредиту від 10 жовтня 2020 року, саме позивачу, а також те, що власником банківської картки, на яку здійснено переказ коштів за цим договором, є не [PERSON], що свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивача на укладення спірного правочину.» Так, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), здійснюючи оформлення заявки на кредит на сайті ТОВ «Мілоан», вказала бажаний спосіб отримання кредитних коштів шляхом їх безготівкового перерахування на банківську карту № [NUMBER] . Як було зазначено вище, на підтвердження факту видачі кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором позивачем до позовної заяви було долучено довідку від платіжної організації, що має відповідну ліцензію на перерахування коштів, якою підтверджується факт видачі кредиту. Таким чином, з огляду на вищезазначене, враховуючи викладені висновки Верховного Суду, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» надало суду усі належні та необхідні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору саме відповідачем та видачі кредиту на його виконання. Натомість, відповідач не надала жодних доказів на спростування вказаних обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи те, що факт отримання кредитних коштів [PERSON] не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 6 000 грн. підлягає задоволенню. Що стосується заборгованості по відсотками за договором № 3815938 від 21.11.2021 в сумі 18 018,00 грн., суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно був укладений договір про надання кредитних коштів. Факт отримання грошових коштів за кредитним договором підтверджується належними доказами. Однак з урахуванням того, що тіло кредиту складає 6 000,00 грн., а позовні вимоги позивача, щодо сплати незаконно нарахованих відсотків у розмірі 18 018,00 грн. які також є не співмірними сумі тіла кредиту, порушують принципи добросовісності та співмірності. Позивач не довів належними та допустимими доказами наявність нарахованих відсотків за кредитом у заявленому розмірі. При цьому у суду відсутній обов`язок суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім цього Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом 18 018,00 грн. значно перевищує суму кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши спів розмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру 6000,00 грн., що складає 100% від суми заборгованості по кредиту. На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Згідно з приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін - пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. З матеріалів справи встановлено, що 02.07.2024 між позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі Керуючого партнера укладено договір про надання правової допомоги №02-07/2024. До матеріалів справи також долучено прайс-лист АО «Лігал Ассістанс». Згідно з актом №4 про надання юридичної допомоги від 27.12.2024 сторони погодили надання правових послуг загальною вартістю 9 000,00 грн., що включає письмове вивчення документації Клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики - 1 год. по 3000 грн. та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 2 год. по 3000,00 грн. Із урахуванням наведеного, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, приймаючи до уваги заперечення відповідачки щодо розміру витрат, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн. є завищеним, а тому суд вважає вірним задовольнити вимоги позивача у цій частині частково - у розмірі 4000,00 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1 210,29 грн. судовий збір (12 000,00*2422,40 грн. / 24018,00 = 1 210,29). Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення На підставі викладеного,

Outcome: partial