Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 28.01.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , треті особи: Обслуговуючий кооператив «ЕКОДОМ-1», [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] та просить витребувати квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1884524751101 з незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ «Ханбер». Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.03.2019 між колишнім головою ОК «Екодом-1» [PERSON] та [PERSON] укладено договір про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» №25б предметом якого є квартира під будівельним номером [ADDRESS] . На підставі вказаного договору, довідки від 06.04.2019 та акту приймання-передачі від 06.04.2019 зареєстровано за [PERSON] право власності на спірну квартиру. 14.08.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] придбав спірну квартиру [ADDRESS] . ТОВ «Ханбер» є власником квартири [ADDRESS] . Однак, квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] є однією і тією ж самою. ТОВ «Ханбер» є замовником будівництва, тому він і є власником квартири [ADDRESS] (25б). ОК «Екодом-1» під час укладення договору з [PERSON] порушило умови про співпрацю, оскільки відсутня згода загальних зборів учасників ТОВ «Ханбер» на відчуження майна, тому ОК «Екодом-1» не міг самостійно відчужити квартиру, а тому така залишається власністю позивача. Вказує, що [PERSON] не сплатив грошові кошти на виконання договору. [PERSON] не міг продати квартиру, адже сам не отримав її від власника. У справі №522/6745/21 рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2024 залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08.10.2024 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Ханбер» до [PERSON] , [PERSON] , ОК «Екодом-1», [PERSON] про визнання недійсним договору та скасування рішень, адже ефективному способом захисту прав буде вимоги про витребування майна, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з цим позовом. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.01.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 13.03.2025. Ухвалою від 07.03.2025 забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У підготовчому засіданні 13.03.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, у зв`язку з неявкою учасників справи та подання представником [PERSON] клопотання про відкладення, розгляд справи відкладено на 14.04.2025. Ухвалою від 31.03.2025 відмолено у задоволенні заяви представника ТОВ «Ханбер» про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою від 11.04.2025 забезпечено участь представника [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції. До суду 14.04.2025 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що ТОВ «Ханбер» дізналося про начебто порушення його прав 09.04.2020, а позов подало 28.01.2025, тобто через 5 років з моменту як дізналося про порушення своїх прав, що є порушенням строків позовної давності, яка встановлена у 3 роки. Звіт ТОВ «Арте Аудит» не слід приймати до уваги, адже він складений лише щодо 12,5% приміщень, тому не є показником надходження грошових коштів. ТОВ «Ханбер» та «підприємство прокладка» ОК «Екодом-1» приймають готівкові кошти, з метою уникнення від сплати податків. [PERSON] не мав та не повинен був мати інформацію про обмеження повноважень ОК «Екодом-1», які виникли у зв`язку з укладенням ТОВ «Ханбр» та ОК «Екодом-1» додаткової угоди від 15.12.2015, адже для нього як третьої особи не мають юридичної сили такі обмеження в силу ст.92 ЦК України. Договір за яким [PERSON] набув право власності на квартиру досі є чинним. Рішеннями у справах №522/6745/21 та 522/8519/22 відмовлено у задоволенні позовів щодо недійсності договору. У вказаних рішеннях надано оцінку всім аргументам позивача. У позивача відсутня підстава для звернення з позовом про витребування майна, оскільки ним не доведено наявність у нього права власності на спірний об`єкт та незаконність вибуття із його права власності спірного об`єкту. У папці забудовника в Державному реєстрі прав міститься інформацію, про те, що власником спірної квартири є [PERSON] , тобто ТОВ «Ханбер» немає жодних прав на спірне нерухоме майно. Крім того, за ТОВ «Ханбер» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , тому позивач не може витребувати квартиру [ADDRESS] , мають бути заявлені інші позовні вимоги. У підготовчому засіданні 14.04.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , які брали участь в засіданні в режимі відеоконференції, прийнято відзив до провадження, представникам сторін надано час для підготовки відповіді на відзив та пояснень, у зв`язку з чим оголошено перерву до 30.04.2025. До суду 22.04.2025 надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON] , згідно якої зазначає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки трирічний строк сплив під час дії карантину, з введенням якого строки позовної давності були зупинені. Карантин скасовано під час дії режиму воєнного стану, на період якого також зупинені строки позовної давності. Висновок ТОВ «Арте-Аудит» є належним доказом, адже у ньому аналізовано питання відсутності деяких платежів, зокрема, [PERSON] , тому доводи про не повну вибірку є необґрунтованими, а звіт слід приймати до уваги. Ст.92 ЦК України на яку посилається представник відповідача стосується внутрішніх обмежень представника юридичної особи та не можуть застосовуватися при наявних обставинах. [PERSON] право власності власником не передавалося, ТОВ «Ханбер» жодного відношення до договору укладених з ОК «Екодом-1» не має і згоду на відчуження не надавав. Спосіб захисту позивачем обрано правильний, а у позові по справі №522/6745/21 якраз відмовлено з тих підстав, що належним способом захисту є позов про витребування майна. У рішеннях №522/6745/21 або 522/8519/22 не встановлено правомірність набуття права власності [PERSON] ТОВ «Ханбер» як замовник будівництва є власником всіх приміщень в будинку, зокрема квартири [ADDRESS] (25б). Внутрішній перелік ОК «Екдом-1» де зазначено прізвище [PERSON] не є правовстановлюючим документом. У підготовчому засіданні 30.04.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника [PERSON] [PERSON] , представника [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , який брав участь в засіданні в режимі відеоконференції, прийнято до розгляду відповідь на відзив. В результаті проведеного підготовчого засідання закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 17.06.2025. У зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією працівників та відвідувачів суду, розгляд справи у судовому засіданні 17.06.2025 відкладено на 09.07.2025. У судовому засіданні 09.07.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника [PERSON] Регульського Д.В., представника [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , який брав участь в засіданні в режимі відеоконференції, сторонами надано вступне слово, у зв`язку зі спливом строку визначено для розгляду справи, у засіданні оголошено перерву до 31.07.2025. У судовому засіданні 31.07.2025 представник ТОВ «Ханбер» - Згода О.О. підтримав позовні вимоги. Представник [PERSON] [PERSON] заперечував проти позову. Представник [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , який брав участь в засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти позову. ОК «Екодом-1» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлені. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. У судовому засіданні 31.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення судового рішення відбудеться 11.08.2025. Ухвалою від 11.08.2025 поновлено судовий розгляд справи з призначенням судового засідання на 24.09.2025 о 14:00 год. Витребувано від ТОВ «Ханбер» оригінал додаткової угоди №1 від 22.10.2015, укладена між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1». У судовому засіданні 24.09.2025 було оглянуто оригінал додаткової угоди №1 від 22.10.2015 між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1». Після огляду оригіналу угоди. Представник [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , який брав участь в засіданні в режимі відеоконференції, повідомив про бажання провести експертизу, однак головуючий відмовив у відкладення засідання з підстав надання часу для підготовки клопотання про проведення експертизи, адже копія угоди від 22.10.2015 весь час була в матеріалах справи і сумніву ні у кого не викликало, намір проведення експертизу виник після того, як головуючий витребував оригінал для огляду. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник [PERSON] Регульський Д.В. заперечував проти позову. Представник [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , який брав участь в засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти позову. ОК «Екодом-1» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлені. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. У судовому засіданні 24.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення судового рішення відбудеться 30.09.2025 о 14:30 год. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків. Відповідно до п.113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Рада суддів України у рішенні №26 від 05.08.2022 з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства під час відправлення правосуддя в умовах скрутного фінансового забезпечення судів рекомендувала судам у разі відсутності можливості у суді роздрукувати документи, що надійшли до суду в електронній формі через значний їх обсяг, звертатися до учасників судових проваджень з пропозицією додатково подати відповідні документи для суду у паперовій формі. Також Рада суддів України у рішенні закликала усіх учасників судових проваджень: - з розумінням поставитися до існуючих проблем фінансування судової гілки влади в умовах воєнного стану; - при подачі значного обсягу документів до суду в електронній формі (понад 30 аркушів) - додатково подавати їх суду в паперовій формі. Відповідно до п.16 Перехідних положень ЦПК України, справи, розгляд яких розпочато та не закінчено за матеріалами у паперовій формі до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, продовжують розглядатися за матеріалами у паперовій формі. За наявності технічної можливості суд може розглядати таку справу за матеріалами в електронній формі. Суд розглянув справу у змішаній формі (паперовій та електронній), частина доказів наявна у паперовому вигляді, а інша частина в електронному - в системі «Електронний суд» та базі даних «Д-3». Судом встановлено, що 06 березня 2019 року між обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1» в особі голови Корнієнко Н.О. та [PERSON] було укладено договір №25б про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1», відповідно до п. 1.1., якого ОК зобов`язалося організувати будівництво житлового будинку по [ADDRESS] за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику квартиру (трикімнатна квартира [ADDRESS] на 5 поверсі, загальною площею 1727 кв.м.) в об`єкті будівництва та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язався сплатити до ЖБК внески, та має право отримати об`єкт нерухомого майна лише за умови повної сплати внеску. Голова ОК «Екодом-1» Корнієнко Н.О. видала [PERSON] довідку про те, що він зробив внесок в повному обсязі на виконання договору №25б від 06.03.2019 у розмірі 320 000 доларів США. 06.04.2019 ОК «Екодом-1» в особі голови [PERSON] та [PERSON] було підписано акт прийому-передачі до Договору №25б про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 06.03.2019, відповідно до якого позивач передає, а відповідач приймає квартиру [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 31.07.2019 року державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничуком Володимиром Олександровичем було зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Відтак, 14 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. за №2864. 14.08.2019 право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2864 від 14.08.2019. 09 серпня 2020 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , в результаті чого змінив прізвище як [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Разом з тим, згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за ТОВ «Ханбер» 07.02.2023 зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно висновку судового експерта Рапача Костянтина Васильовича №25/22 від 12.09.2022, об`єкт нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1884524751101 на який виготовлено технічний паспорт від 19.07.2019, виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» [PERSON] відповідає об`єкту нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1944515451101 на який виготовлено технічний паспорт від 15.10.2019 виданий товариством з обмеженою відповідальністю «Архекспертбуд» товариству з обмеженою відповідальністю «Ханбер». В результаті розгляду Міністерством юстиції України скарги ТОВ «ХАНБЕР» та ОК «ЕКОДОМ-1», наказом №3085/5 від 08.09.2020 скасована вищевказана державна реєстрація права власності за [PERSON] . Згідно звіту про фактичні результати виконаних погоджених аудиторських процедур стосовно фінансової інформації ОК «Екодом-1», виконаного 21.12.2021 ТОВ «Арте Аудит», облікові записи в регістрах бухгалтерського обліку не відображають повністю і достовірно усю інформацію проведених з учасниками кооперативу розрахунків по оплаті пайових внесків та передачі об`єктів нерухомості, зокрема, учасником [PERSON] . Судовий експерт [PERSON] 27.02.2023 склала висновок експерта №22.12/02 судово-економічної експертизи за заявою адвоката Адвокатського об`єднання «Правовий гарант» Згода О.О., згідно якого проведеними дослідженнями документів, висновки Звіту про фактичні результати виконаних погоджених аудиторських процедур стосовно фінансової інформації ОК «Екодом-1» від 21.12.2021 підготовленого ТОВ «Арте Аудит» в частині не відображення в бухгалтерському обліку та звітності ОК «Екодом-1» інформації щодо розрахунку [PERSON] за Договором №25б про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» від 06.03.2019 та не проведення вищезазначених розрахунків, підтверджується. У рішенні Приморського районного суду м.Одеси від 12 жовтня 2024 року у справі №522/8519/22 надано оцінку вказаному звіту та висновку експерта та зазначено, що ОК «Екодом-1» не доказав своїх доводів про те, що оплата за оспорюваним договором від [PERSON] не надходила, адже висновок експертного дослідження лише підтверджує правильність звіту за яким облікові записи в регістрах не повністю і достовірно всю інформацію. В той час, як свідок ( [PERSON] допитувалася у судовому засіданні) підтвердила, що клієнта кооперативу [PERSON] вона пам`ятає, і 90% оплат по договорам відбувалися готівкою, незважаючи на відсутність офіційно каси у кооперативу. [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З копії спадкової справи відкритої до майна померлого [PERSON] вбачається, що свідоцтва про право на спадщину за законом отримали дочка [PERSON] , [INFO] та свідоцтво про право власності дружина [PERSON] . Дійсно, рішенням Приморським районним судом м.Одеси від 21 березня 2024 року у справі №522/6745/21 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАНБЕР» до [PERSON] , [PERSON] , Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1», [PERSON] , Державного реєстратора виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук Володимира Олександровича, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євген Сергійович про визнання недійсним договорів, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішення залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08.10.2024. На разі відкрито касаційне провадження у справі. Також, рішенням Приморським районним судом м.Одеси від 12 жовтня 2024 року у справі №522/8519/22 відмовлено у задоволенні позову Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ХАНБЕР», державний реєстратор Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничук Володимир Олександрович, про визнання договорів недійсними, скасування рішення державного реєстратора. Рішення залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01.04.2025. На разі відкрито касаційне провадження у справ. ТОВ «Ханбер» звертаючись до суду вказує на те, що ОК «Екодом-1» не мало права укладати договори без дозволу позивача, а тому, [PERSON] та в подальшому [PERSON] не набули права власності. Договір оренди землі за адресою: м.Одеса, вул. Віце-Адмірала Азарова, 6 / Морська, 8 укладено між Одеською міською радою та ТОВ «Ханбер». Замовником будівництва є ТОВ «Ханбер», про що свідчить дозвіл Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №ОД №114163562986 від 21.12.2016 та сертифікат ОД №162183622574. 22 жовтня 2015 року між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» укладено договір про співробітництво №1, предметом якого є діяльність сторін, направлена на будівництва об`єкта і отримання в ньому приміщень, встановлених цим договором. 15 грудня 2015 року між ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» додаткову угоду №1 до Договору про співпрацю №1, згідно якої сторони домовилися внести зміни в договір та передбачили, що всі приміщення створені в результаті будівництва об`єкта належать Стороні-1, тобто ТОВ «Ханбер». Пункт 2.2.2 договору, викладене так, що сторона-2, тобто ОК «Екодом-1», здійснює по попередньому письмовому погодженню Сторони-1, продаж приміщень об`єкта (прав на них) на підставі договорів пайової участі, відповідно чинного законодавства і отримує грошові кошти від такого продажу, які направляються виключно на будівництво об`єкта. Сторона-2 не має права на здійснення продажу приміщень об`єкта або будь-яке інше відчуження прав на приміщення без отримання погодження Сторони-1. Разом з тим, пункт 2.2.3 Додаткової угоди передбачає: приміщення, які не продані Стороною-2 після введення Об`єкта в експлуатацію можуть бути продані Стороной-1 або оформленні у власність Сторони-1. Таким чином, в силу додаткової угоди №1 від 15.12.2015, ТОВ «Ханбер» є власником всіх приміщень, які ним не продані або не продані ОК «Екодом-1» за згодою ТОВ «Ханбер». Дозвіл ОК «Екодом-1» на продаж квартири [ADDRESS] , яка є тією ж самою що і квартира [ADDRESS] , наданий ТОВ «Ханбер» матеріали справи не містять. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)». Згідно постанови ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Отже, обраний позивачем спосіб захисту є ефективним для захисту його прав. Всі доводи відповідачів про не правильність способу захисту позивача є безпідставними та суперечать практиці Верховного суду. Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту продиктований судовими рішеннями у справі №522/6745/21, у яких вказано: «задоволення вимог по теперішній справі, з якими звернувся позивач, вважаючи себе власником майна, на яке, на його думку існує подвійна реєстрація, не призведе до відновлення становища, що існувало до вчинення оспорюваних правочинів». Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене\~власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з\~володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з\~їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Відтак, квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є одним приміщенням, які зареєстровані за різними власниками: квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . При тому, ТОВ «Ханбер» як замовник будівництва є власником квартири в силу договору про співробітництво №1 та додаткової угоди №1 до Договору про співробітництво №1 від 15.12.2015. [PERSON] набув право власності на квартиру в результаті укладеного договору купівлі-продажу з [PERSON] , який в свою чергу 06 березня 2019 року уклав з обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1» в особі голови Корнієнко Н.О. та договір №25б про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1. Оскільки, додатковою угодою №1 від 15.12.2015 передбачено продаж приміщень за письмовим погодженням з ТОВ «Ханбер» і такого дозволу на продаж квартири [ADDRESS] , надано не було, то ОК «Екодом-1» не мав права здійснювати продаж квартири, а тому, квартира вибула з володіння ТОВ «Ханбер» не з його волі, без його відома, що є підставою для витребування майна від добросовісного набувача [PERSON] . Доводи представника відповідача про застосування статті 92 ЦК України є безпідставними. На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Представник позивача слушно вказує, що така норма стосується діяльності керівника та обмеження повноважень керівника юридичної особи у взаємовідносинах з третіми особами, тому не підлягає застосування в даному випадку. Дійсно, [PERSON] набув квартиру за відплатним договором, не маючи в Реєстрі речових прав на нерухоме майно жодної інформації, яка б свідчить про «не прийнятність» правочину. Звертаючись до відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, ТОВ «Ханбер» у заяві зазначило, що у квартирі проживає [PERSON] , а шахрайські дії вбачаються в діях [PERSON] . Вищевикладене свідчить про те, що [PERSON] мешкає у спірній квартирі. З огляду на дію презумпцію невинуватості, шахрайство з боку [PERSON] , яке є предметом кримінальних проваджень, є припущенням допоки її вина не буде встановлена вироком суду. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. ЄСПЛ, Rysovskyy v. Ukraine, №29979/04, від 20 жовтня 2011 року, Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07, від 16 лютого 2017 року). За таких підстав, суд дійшов висновку, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири, однак яка вибула з власності ТОВ «Ханбер» без його відома, продана особою, яка не мала права її відчужувати, тому така квартира підлягає витребуванню на користь ТОВ «Ханбер». Представник третіх осіб у судовому засіданні 09.07.2025 задав питання представнику позивача про те, чому всі договори асоційованого членства укладені з ОК «Екодом-1», а не з ТОВ «Ханбер», на що представник позивача відповів, що питання не стосується предмету спору з чим погоджується суд, адже предметом спору у цій справі не є всі договори асоційованого членства та відповідні згоди на відчуження передбачені додатковою угодою №1. Доводи про дійсність договору за яким [PERSON] набув право власності не спростовують вказаних висновків суду. Щодо спливу позовної давності, про застосування якої заявлено представником [PERSON] [PERSON] суд відзначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Представник [PERSON] вказує, що ТОВ «Ханбер» дізнався про порушення його прав найпізніше 09.04.2020, але звернулося до суду 28.01.2025. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідно до ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, 09.04.2020 вже діяв карантин на території України, тому строки позовної давності продовжилися до 30.06.2023. Крім того, згідно з ч. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, 30.06.2023, коли було відмінено карантин, вже діяв воєнний стан, на період дії якого також зупиняються строки позовної давності. Враховуючи зазначене, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам учасників справи. Що стосується вимоги про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 67 353 грн, про що свідчить платіжна інструкція №9348 від 27.11.2024, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також, чинним законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. 05 листопада 2024 адвокат Згода Олексій Олександрович та ТОВ «Ханбер» в особі директора Яцканича Сергія Михайловича уклали договір №326/24 про надання правничої допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги щодо повернення у власність клієнта квартири [ADDRESS] . Пункт 3.1 договору закріпляє вартість послуг адвоката становить 40\~000 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Оцінюючи складність справи, співмірність вартості правничої допомоги до складності справи, великий обсяг доказів, тривалість розгляду справи, важливість справи для сторін, суд вважає, що надану правову допомогу слід зменшити до 35 000 грн. Таким чином, сукупно витрати на правову допомогу складають 102\~353 грн, з яких 67\~353 грн - судовий збір та 35\~000 грн витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з задоволенням позову.

Outcome: approved