Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач звернувся у червні 2025р. в суд з позовом до ТзОВ «Медекс плюс» про стягнення заборгованості у розмірі 9177.10грн. по заробітній платі на день звільнення, компенсації за невикористані відпустки, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні виходячи з середньоденного заробітку 506.99грн. по день розрахунку, компенсації втрати частини доходів в сумі 476.28грн. Позов обґрунтовано тим, що за наказом №44-к позивача 31.03.2025р. звільнено із посади медичної сестри ТзОВ «Медекс плюс», на день звільнення\~ заборгованість у сумі 15011.02грн. виплачена не була. 08.05.2025р. відповідачу направлена була претензія, однак 29.05.2025р. виплачена тільки заборгованість за лютий 2025р. у сумі 5833.92грн., а заборгованість у сумі 9177.10грн. на час звернення до суду так і залишається не виплаченою. Спір щодо розміру відсутній, оскільки така заборгованість підтверджена довідкою. Середньоденний заробіток становить 506.99грн. Сума компенсації втрати частини заробітку визначена за законами. Представник позивача підтримав вимоги позову, подавши заяву про розгляд без їх участі та додатково 22.09.2025р. повідомив, що\~ заборгованість перед позивачем була погашена 08.08.2025р. повністю. Відповідач в судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відзив на позов не подавав. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. За наказом №44-к від 31.03.2025р. позивача з 31.03.2025р. звільнено із посади медичної сестри ТзОВ «Медекс плюс» за власним бажанням, зобов`язано бухгалтерію виплатити компенсацію за невикористані 22 дні відпустки. На день звільнення\~ заборгованість відповідача перед позивачем становила у сумі 15011.02грн., згідно довідки підписаної керівником і, як доводила сторона позивача та не спростовано матеріалами справи,\~ виплачена на день звернення до суду з позовом не була. Окрім того, 08.05.2025р. позивачем відповідачу направлена була претензія із проханням виплати до 7 днів заборгованість у сумі 15011.02грн., однак 29.05.2025р. виплачена тільки заборгованість за місяць лютий 2025р. у сумі 5833.92грн., а заборгованість у сумі 9177.10грн. так і залишалася не виплаченою. Середньоденний заробіток становить 506.99грн., з врахуванням заробітної плати за 2 повних місяці роботи (лютий,березень) та кількості робочих днів за цей період 41. Отже, заборгованість за виданою довідкою головного бухгалтера не є спірною, іншого матеріали справи не містять. За вимогами ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Визначення поняття заробітної плати\~ врегульоване ст. 94 цього ж кодексу, а саме що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Так, згідно ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Право на звернення до суду передбачене ст.233 КЗпП України, а саме\~ у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець в свою чергу має спростувати факт порушення прав працівника, в т.ч. щодо невиплати заробітної плати. 08.08.2025року заборгованість відповідача перед позивачем була погашена, хоча сторона позивача і на надала підтвердження виплати суми 9177.10грн., проте такий факт міститься в заяві представника позивача та береться до уваги судом. Отже, вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористаній відпустці до задоволення не підлягають, так як така заборгованість погашена відповідачем під час розгляду справи судом. А оскільки позивач у цій частині вимоги не просив зменшити, то слід - відмовити. За ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 31.03.2025р. по 08.08.2025р. за 95 робочих днів при середньоденному заробітку\~ 506.99грн., то вимога в цій частині є обґрунтованою, так як роботодавець порушив строк виплати працівнику розрахункових у день звільнення. За ст. 117 КЗпП України\~ у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (зі змінами та доповненнями). Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Зважаючи на визначений розрахунок середньоденної заробітної плати, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період 31.03.2025р. по 08.08.2025р. за 95 робочих днів при середньоденному заробітку\~ 506.99грн. в розмірі\~ 48164.05грн. Стосовно суми компенсації втрати частини заробітку в розмірі 476.28грн., то слід зазначити наступне. Законом України «Про оплату праці» (ст.34) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Окрім того, статтей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» передбачає, що Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Аналогічно врегульовано порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати і постановою КМ України №159 від 21.01.2002р. Такий розрахунок проведений стороною позивача, а тому ця вимога є також належно обґрунтована. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими частково, а тому підлягають до задоволення частково. Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст.141ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн. Виходячи із положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі наведеного, відповідно до\~ ст.116, 94, 233 КЗпП України,

Outcome: partial