Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 469533-КС-005 від 15 січня 2024 року у розмірі 27 617 грн 74 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 січня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 469533-КС-005 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» виконало свої зобов`язання за вказаним договором та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] . Натомість [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у результаті чого станом на 22.06.2025 утворилася заборгованість у загальній сумі 27 617 грн 74 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 615 грн 60 коп.; суми прострочених процентів 17 502 грн 14 коп.; суми прострочених платежів за комісією 1 500 грн 00 коп. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати, що становлять 2 422,40 грн судового збору. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав. ІІ. Процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від\~30\~червня 2025\~року прийняв\~позовну заяву\~до розгляду,\~відкрив провадження\~у справі\~та постановив\~здійснювати розгляд\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення (виклику)\~сторін.\~Відповідачу було\~запропоновано подати\~відзив на\~позовну заяву. Одночасно суд за клопотанням представника витребував докази, які надійшли на адресу суду 17.07.2025 Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач не подав відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомив суд про зміну своєї адреси. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу проживання. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист. IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 15 січня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 469533-КС-005 про надання кредиту (а.с. 2731). Того ж дня, 15 січня 2024 року, [PERSON] прийняв (акцептував) зазначену пропозицію на умовах, визначених офертою. Прийняття пропозиції підтверджено введенням одноразового ідентифікатора UA-0010 та підписанням договору електронним підписом, як це передбачено законодавством (а.с. 3236). Згідно з витягом від 21.06.2025, у персональних даних, вказаних [PERSON] в анкеті клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі, зазначено прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, адресу електронної пошти, банківську картку № [NUMBER] для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Крім того, відповідачем зазначено бажану суму кредиту 10 000,00 грн та дату отримання кредиту 15 січня 2024 року (а.с. 39). 15 січня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 469533-КС-005 (а.с. 22-26), за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 10 000,00 грн (п. 2.6 Договору) на строк 16 тижнів (п. 2.3 Договору) із терміном дії договору до 06.05.2024 (п. 2.7 Договору). Сторони погодили процентні ставки: «Стандартна» 2,00000000 % за один день користування кредитом та «Знижена» 1,16395000 % за один день користування кредитом (п. 2.4 Договору). Крім того, у договорі визначено комісію за надання кредиту у розмірі 1 500,00 грн (п. 2.5 Договору). Договір № 469533-КС-005 підписано відповідачем 15 січня 2024 року о 14:33:42 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-0010 через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача. Під час підписання договору відповідач повторно підтвердив свої персональні дані та банківські реквізити. Одночасно з укладенням договору відповідач підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 1921). Візуальна форма послідовності дій клієнта у системі ТОВ «Бізнес Позика» підтверджує зазначені обставини (а.с. 3738). 03\~липня 2025\~року АТ\~«Перший український міжнародний банк»\~листом №\~КНО-07.8.5/8710БТ\~повідомило суд,\~що на\~ім`я\~ [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була випущена платіжна\~картка № [NUMBER] (а.с. 71).\~ Також надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 15.01.2024 по 06.05.2024 (а.с. 72-78), яка підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Також на підтвердження перерахування коштів відповідачу згідно кредитного договору № 469533-КС-005 від 15 січня 2024 року, позивачем надано довідку за підписом директора ТОВ «ПрофітГід», відповідно до якої кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн були перераховані 15.01.2024 о 14:34:00 год на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] за допомогою платіжної системи (а.с. 40). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 22.06.2025 загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 469533-КС-005 від 15 січня 2024 року становить 27 617 грн 74 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 615 грн 60 коп.; суми прострочених процентів 17 502 грн 14 коп.; суми прострочених платежів за комісією 1 500 грн 00 коп (а.с. 1417). Вказана сума підтверджена також довідкою позивача за підписом директора товариства (а.с. 18). Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Укладення електронного договору про споживчий кредит Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша заінтересована особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) за письмовою згодою сторін. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Суд встановив, що 15 січня 2024 року відповідач у власному особистому кабінеті на вебсайті ТОВ «Бізнес Позика» подав заявку на отримання кредиту та підтвердив укладення договору № 469533-КС-005 шляхом введення одноразового цифрового ідентифікатора, надісланого через SMS. Це підтверджує акцепт оферти на умовах, визначених кредитним договором. Перед укладенням договору відповідач отримав у своєму особистому кабінеті проект договору та додатки, а також ознайомився з Правилами кредитування, що відповідає вимогам частин першої та другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, суд вважає, що кредитний договір № 469533-КС-005 від 15 січня 2024 року укладено належним чином, у формі та порядку, які відповідають вимогам законодавства. Цей договір містить усі істотні умови, а використання одноразового ідентифікатора є належним способом підтвердження волевиявлення сторін. З аналогічною правовою позицією виступив Верховний Суд у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, де підтверджено, що договір, підписаний одноразовим паролем-ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Так, на підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять довідку ТОВ «ПрофітГід» про перерахування відповідачу 10 000,00 грн на вказаний ним банківський рахунок. Платіж здійснено через платіжну систему, яка відповідає вимогам стандарту безпеки PCI DSS. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20, відповідно до якої належним доказом надання кредиту є підтвердження переказу коштів на рахунок позичальника через платіжну систему. Переказ коштів підтверджується також випискою по банківському рахунку відповідача. За таких обставин, відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. У постанові Верховного Суду від 09.01.2020 у справі №?643/5521/19 (провадження №?61-20093св19) зазначено, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на: встановлені законом (їх розмір та підстави визначаються нормативними актами), та договірні (визначені сторонами у самому договорі). Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №?444/9519/12 сформульовано правову позицію, що право кредитодавця на нарахування передбачених договором процентів припиняється після закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після цього права та інтереси кредитодавця забезпечуються положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №?496/3134/19 (провадження №?14-44цс21) зазначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Зокрема, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, закон прямо передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Суд, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, досліджує обставини та докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення. Позивачем доведено факт укладення кредитного договору № 469533-КС-005 від 15 січня 2024 року, відповідно до якого відповідачу надано кредит строком на 16 тижнів (з 15.01.2024 по 06.05.2024). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами договору. Щоденні нарахування процентів за договором здійснювалися виключно в межах строку його дії та за процентною ставкою, погодженою сторонами. Отже, позивач,

Outcome: approved