Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

У травні 2025 року позивач ТОВ "ФК "Кеш ту гоу" звернулося до Івано-Франківського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , заборгованість за кредитним договором №106128 від 17.01.2020 у розмірі 8920 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 січня 2020 року між ТОВ "Займер" та [PERSON] укладено кредитний договір №106128, згідно якого останній строком на 18 днів надано кредит в сумі 2000 грн., зі сплатою процентів в розмірі 2% в день або 730% річних. 28.10.2021 між ТОВ "Займер" та ТОВ "ФК "Кеш ту гоу" укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Займер" відступило позивачу за плату права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, у тому числі і до [PERSON] . Станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 8920 грн., який складається з простроченої заборгованості в розмірі 2000 грн., заборгованості за процентами в розмірі 6920 грн. Ухвалою Івано-Франківського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.05.2025 справу передано за підсудністю до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.06.2025 справу передано за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області, а останнім 22.07.2025 передано до Пулинського районного суду Житомирської області. Ухвалою суду від 19.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. До відкриття провадження у справі Пулинським районним судом Житомирської області, 08.07.2025 відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, зменшити проценти за користування кредитними коштами. 22.08.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просить відзив на позовну заяву відповідачки залишити без розгляду та задоволення, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з [PERSON] на користь товариства понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, у відповіді на відзив просить розглядати справу за його відсутності. 08.09.2025 надав суду письмову заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв"язку з розглядом справи, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь товариства витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500 грн. Відповідачка у судові засідання на 09.09.2025 та 25.09.2025 не з"явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17 січня 2020 року між ТОВ "Займер" та [PERSON] , укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №106128, який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у сумі 2000 грн. строком на 18 днів, до 03.02.2020. Відповідно до п.1.3 договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Як вбачається з п.4.3 договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього даного договору, клієнт зобов"язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів. Згідно графіка розрахунків, кредит в сумі 2000 грн. надано на 18 днів, зі сплатою фіксованої процентної ставки за день користування - 2%; сума нарахованих процентів за користування кредитом - 720 грн.; сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення), (кількість днів прострочення*5%) - 5%, до оплати всього - 2720 грн. Довідкою ТОВ "Займер" про ідентифікацію підтверджується, що [PERSON] , з якою укладено договір №106128 від 17.01.2020, ідентифікована. Договір позичальником підписано 17.01.2020 одноразовим ідентифікатором - KL5822, в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/, який направлено на номер телефону - [NUMBER] . 28 жовтня 2021 року між ТОВ "Займер" (клієнт) та ТОВ "ФК "Кеш ту гоу" (фактор) укладено договір факторингу №01-28/10/2021, у відповідності до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами за договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов"язань боржників за кредитними договорами. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ "Займер" відступив ТОВ "ФК "Кеш ту гоу" права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 106128 від 17.01.2020, в розмірі 8920 грн., з яких: 2000 грн. - залишок по тілу кредиту, 6920 грн. - залишок по відсотках. З платіжних доручень №№ 432, 1653 від 02.11.2021, №1672 від 23.11.2021, вбачається, що ТОВ "ФК "Кеш ту гоу" сплатило ТОВ "Займер" за відступлення права грошової вимоги по договору факторингу кошти в сумі 20 000 грн., 702417,04 грн., 722 417,04 грн., відповідно. В інформаційній довідці ТОВ "Платежі Онлайн" №1964/02 від 25.02.2025, зазначено, що 17.01.2020 о 17:24:06 за кредитом 106128 на номер платіжної картки [NUMBER] перераховано 2000 грн., номер транзакції: 27927-46426-01648. Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором №106128 від 17.01.2020 [PERSON] , заборгованість станом на 13.01.2025 складає 8920 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2000 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 6920 грн. Заборгованість не погашена. 13.01.2025 позивачем направлено [PERSON] вимогу про виконання зобов"язань за кредитним договором, згідно якої право вимоги за її кредитним договором відступлено позивачу. Заборгованість за кредитним договором становить 8920 грн., а тому вимагають у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, сплатити дану заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст.1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частина 3 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Судом встановлено, що договір між сторонами укладений в електронній формі, який підписаний електронним підписом [PERSON] , відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, який направлений на її номер мобільного телефона. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Як вбачається з матеріалів справи, у кредитному договорі зазначено, що [PERSON] підписанням договору підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно дотримуватися правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами". Під час розгляду справи належними та допустимими доказами позивачем доведено про укладення ТОВ "Займер" договору з відповідачкою в електронному вигляді шляхом підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ "Займер" свої зобов"язання за договором виконало в повному обсязі, а саме відповідачці було надано кредит в сумі 2000 грн. У той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого згідно наданого позивачем розрахунку, утворилася заборгованість в розмірі 8920 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 2000 грн., заборгованість за відсотками - 6920 грн. Однак, суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 6920 грн., оскільки більша частина з них нарахована після спливу строку кредитування, передбаченого договором. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦПК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або роками. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У ст.631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити ваші права та виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору Відтак, закінчення строку договору, який був належним чином виконаний позбавленою стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з пункту 1.2 договору, [PERSON] надано кредит строком на 18 днів, до 03.02.2020. Відповідно до вказаного строку відповідачка мала повернути кредит та сплатити проценти за надання кредиту. У той же час, з наданої виписки з особового рахунка вбачається, що [PERSON] нараховані відсотки за користування кредитом станом на 13 січня 2025 року, тобто поза межами строку кредитування, який не має перевищувати 18 днів. Останнім днем строку позики та відповідно нарахування відсотків є 03 лютого 2020 року. Однак, зважаючи на те, що строк кредиту сплив 03 лютого 2020 року, суд вважає, що позивачем необґрунтовано нараховані проценти після 03 лютого 2020 року на загальну суму 6200 грн. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Після закінчення строку кредитуванні і невиконання боржником своїх зобов`язань щодо повернення позики та сплати відсотків за його користування, у статті 625 ЦК України, передбачені наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідальність боржника за неправомірне використання кредитних коштів. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постановах від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом згідно вказаного договору та зміну дати повернення всіх сум кредиту матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредиту. З відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти нараховані в період строку кредиту з 17.01.2020 по 03.02.2020 (18 днів) на загальну суму 720 грн., з розрахунку - 2000 грн. х 2,00 % х 18 днів. Беручи до уваги, що [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 2720 грн., з них: сума заборгованості за тілом кредиту - 2000 грн., сума заборгованості за відсотками - 720 грн., що становить 30,49 % ціни позову. Оскільки [PERSON] не виконала умови договору та не сплатила заборгованості в добровільному порядку, суд вважає стягнути з неї на користь позивача примусово заборгованість в сумі 2720 грн., так як згідно укладеного договору факторингу позивач набув права вимоги до відповідачки. Як зазначено в ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду до нього №1 від 27.12.2024, акт про отримання правової допомоги на суму 10500 грн. від 22.08.2025 та платіжну інструкцію № 3 9509 від 22.08.2025 про перерахування ТОВ "ФК "Кеш ту гоу" на оплату за правничу допомогу згідно рахунку 22.08.2025-36 від 22.08.2025 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 в розмірі 10500 грн. Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, а відповідачкою не спростовано неспівмірність витрат, суд вважає, що ТОВ "ФК "Кеш ту гоу" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10500х30,49% = 3201 грн. 45 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (2720/8920)х2422,40 = 738 грн. 67 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial