Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Суть заяви, що розглядається судом: У липні 2025 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд: - встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , є чоловіком [PERSON] , [INFO] ; - встановити факт, [PERSON] , [INFO] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] ; - встановити факт, [PERSON] , [INFO] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Рух справи в суді: Вказана заява подана до суду представником заявника [PERSON] адвокатом Бедексєєвою Вікторією Леонідівною 17.07.2025 року в порядку окремого провадження. Матеріали справи за вказаною заявою зареєстровано в суді та присвоєно номер справи №947/26751/25. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Судом отримано відповідь з ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області, з якої вбачається, що заявник - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За наслідком перевіреної інформації про зареєстроване місце проживання заявника, суддею встановлено, що справа підсудна Київському районному суду міста Одеси у відповідності до правил територіальної підсудності визначених статтею 316 ЦПК України. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11.08.2025 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з повідомленням учасників справи. Позиція учасників справи: Заявник в обґрунтування заявлених вимог у заяві посилається на те, що 23.10.1987 року уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що Палацом урочистих подій в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №2398, в якому в графі відомості про чоловіка прізвище та ім`я зазначено як - « [PERSON] ». Від шлюбу у заявника та [PERSON] народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час внесення відомостей до актових записів про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в графі відомості про батька прізвище та ім`я зазначено як « [PERSON] ». Згодом, у 2006 року заявником було отримано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, в якому прізвище та ім`я заявника зазначено як « [PERSON] », тобто без дефісу. Однак, через зазначення прізвища заявника у документі, який посвідчує його особу, як: « [PERSON] », що є відмінним від прізвища дітей, а також прізвища в актовому записі про шлюб як « [PERSON] », він позбавлений можливості підтверджувати свої родинні відносини з дітьми та дружиною. Наразі, заявник позбавлений можливості встановити причину відповідних зазначень та розбіжностей, що на його думку пов`язано з спотворенням транслітерації прізвищ. Враховуючи неможливість усунути відповідні розбіжності у позасудовий спосіб, заявник звернувся до суду з даною заявою. До судового засідання призначеного на 24.09.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. Однак, 22.08.2025 року, через засоби поштового зв`язку, до суду надійшли від письмові пояснення від заінтересованої особи - [PERSON] , яка підтвердила, що [PERSON] є її чоловіком та батьком [PERSON] , [PERSON] та просить суд здійснювати розгляд справи за її відсутності. Також, того ж дня, 22.08.2025 року, через засоби поштового зв`язку, до суду надійшли від письмові пояснення від заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , які підтвердити, що [PERSON] є їхнім батьком та чоловіком їхньої матері - [PERSON] та просять суд здійснювати розгляд справи за їх відсутності. 11.09.2025 року на електронну скриньку суду від представника заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло повідомлення в якому останній зазначив, що не заперечує щодо задоволення заяви [PERSON] та просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. 24.09.2025 року до суду також надійшла заява від представника заявника про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Приймаючи викладене, висловлене волевиявлення учасників справи з розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до приписів статті 211 та 223 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності учасників справи в судовому засіданні 24.09.2025 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заяву, перевіривши наведені заявником доводи, суд дійшов до таких висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , громадянин України, документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 06 березня 2006 року, в якому на а.с.11 наявний запис про зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до наданого свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.10.1987 року народження, 23 жовтня 1987 року Палацом урочистих подій зареєстровано шлюб між: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №2398 від 23.10.1987 року. Під час реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] прізвище не змінювали. Вказані обставини також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00052413656 від 15.07.2025 року. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначені: батько « [PERSON] », матір « [PERSON] », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00052412756 від 15.07.2025 року. 10.12.2021 року видано паспорт громадянина України № [NUMBER] на ім`я « [PERSON] », [INFO] , орган що видав 5112 та який дійсний до 10.12.2031 року. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені: батько « [PERSON] », матір « [PERSON] », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00052413102 від 15.07.2025 року. 04 листопада 2010 року Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] видано паспорт громадянина серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , в графі відомостей про батьків якого зазначені: батько « [PERSON] », матір « [PERSON] », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00052413102 від 15.07.2025 року. Згідно з наданих до суду документів вбачається, що заявник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Заявник стверджує, що [PERSON] є його дружиною, а [PERSON] та [PERSON] донькою, однак через зазанчення в їх прізвищі дефісу та зазначення дефісу в його прізвищі, яке зазанчене у відповідмостях про батька у актових записах про їх народження, він позбавлений можливості підтвердити свої родинні стосунки з останніми, що обумовило його звернення до суду з даною заявою. Норми права, які застосовані судом, та мотиви їх застосування: Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 3\~ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 наголошено на тому, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. У п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18\~(провадження № 14-567цс18)\~від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Крім того, судом враховується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21, згідно з яким, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22),\~вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції.\~Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Додатково розглядаючи заяву про встановлення заявленого факту, судом приймаються положення Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України, які регламентують наступне. У відповідності\~до положень\~статті 3\~СК України,\~сім`ю складають\~особи,\~які спільно\~проживають,\~пов`язані спільним\~побутом,\~мають взаємні\~права\~та\~обов`язки. Подружжя\~вважається\~сім`єю\~і\~тоді,\~коли\~дружина\~та чоловік\~у\~зв`язку\~з\~навчанням,\~роботою,\~лікуванням,\~необхідністю\~догляду\~за батьками,\~дітьми\~та\~з інших\~поважних\~причин\~не проживають\~спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 19\~КпШС\~України\~в редакції\~станом\~на\~час реєстрації\~шлюбу\~між\~заявником та\~ [PERSON] ,\~при\~ \~укладенні \~шлюбу \~подружжя \~за \~своїм \~бажанням \~обирає прізвище\~ одного\~ з\~ подружжя\~ як\~їх спільне\~прізвище,\~або кожен\~з \~подружжя \~зберігає \~своє дошлюбне\~прізвище,\~або може\~приєднати до\~свого прізвища\~прізвище другого\~з подружжя. З`єднання прізвищ не допускається, якщо дошлюбне прізвище хоча б одного з подружжя є подвійним. Відповідно до положень статті 62 вказаного Кодексу, якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. При різних прізвищах дитині присвоюється прізвище батька або матері за згодою батьків, а при відсутності згоди - за рішенням органів опіки і піклування. Статтею 145 СК України також визначено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частиною 1\~ст. 319 ЦПК України\~встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу\~окремо,\~а\~також\~достатність і\~взаємний\~зв`язок\~доказів у\~їх\~сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка доводів учасників справи, мотиви та висновки суду: Приймаючи вищевикладені встановлені обставини, суд зазначає, що є підтвердженим факт того, що заявник: [PERSON] , [INFO] , є чоловіком [PERSON] , [INFO] , та батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З наданих до суду доказів, судом встановлено, що під час отримання паспорту громадянина України заявником, прізвище останнього було зазначено, як - « [PERSON] » [PERSON] , тобто з без дефісу, однак під час укладення шлюбу та з відомостей зі свідоцтв про народження дітей, прізвище останнього зазначено як « [PERSON] » [PERSON] , а отже є відмінним лише в зазначенні дефісу у прізвищі. Додатково судом приймається встановлені обставини спільного проживання за однією адресою: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, судом приймається, що [PERSON] до суду була подана заява, в якій остання визнала, що саме [PERSON] , [INFO] , є її чоловіком та батьком дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, [PERSON] , та [PERSON] були подані до суду заяви, в яких останні визнали, що [PERSON] , [INFO] , є їхнім батьком та чоловіком [PERSON] , [INFO] . Докази якими підтверджуються вищевказані обставини є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які узгоджуються між собою та не суперечать один одному. Одночасно судом враховується, що відповідні докази на підтвердження заявлених вимог, у тому числі документи, які посвідчують особу відносно [PERSON] , надані саме заявником по справі, яким безпосередньо засвідчено їх відповідність оригіналам документів, а відтак перебувають у розпорядженні заявника по справі. Під час надання оцінки доказам у справі та застосуванні стандартів оцінки доказів, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.\~\~ За наслідком чого, досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у суду відсутні сумніви, що [PERSON] , [INFO] , у прізвищі якого відсутній дефіс, є чоловіком [PERSON] , [INFO] та батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а відповідні розбіжності у написанні прізвищ обумовлені технічною помилкою при оформлені текстів правовстановлюючих документів відносно заявника. Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної справи судом враховується положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Висновки суду за наслідком розгляду справи: З урахуванням вищевикладеного в цілому, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності приймаючи до уваги неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, іншим шляхом, суд вважає що заява [PERSON] є обґрунтованою, доведеною, заявлений до встановлення юридичний факт родинних відносин є підтвердженим, за наслідком чого заява підлягає задоволенню. Судові витрати по справі: При ухваленні судом рішення, судом у відповідності до положень ч. 7\~ст. 294 ЦПК України,\~ судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved