Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22.07.2025 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у виді судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду. 10.09.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, яка обґрунтована таким. У цивільній справі №367/1766/25 за позовом [PERSON] позовні вимоги задоволено. В позовній заяві на виконання вимог пункту 9 частини третьої статті 175 ЦПК України, а також в судовому засіданні, що відбулось 14.07.2025, представником позивачки, адвокатом Кравинською Ю.В. було заявлено про намір подати підсумок витрат (обґрунтування) на правову допомогу у відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України (докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву). Рішення суду отримано на електронну пошту позивачки, представника позивачки 09.09.2025. [PERSON] та адвокат Кравинська Ю.В. уклали Договір про надання правової допомоги №20/01-2025 від 20».01.2025, згідно умов якого, адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, яка полягає у складанні документів, представництві та захисті інтересів Клієнта, виконанні усіх інших передбачених законодавством України дій з усіх питань по стягненню на користь Клієнта грошових коштів з Мамаєнка В.А. Копії Договору про надання правової допомоги №20/01-2025, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АІ № 1803372 пред`явлені суду разом з поданням першої заяви по суті спору (позову). Відповідно до пункту 1.8 розділу 2 Договору надання Адвокатом Клієнту послуг може підтверджуватися фактичним надходженням до суду документів, складених з питання п. 1.1 Договору та/або представництвом інтересів клієнта в суді чи виконанням інших дій. Станом на дату складання цієї заяви Адвокатом Кравинською Ю.В. надана така правова допомога Позивачці: 1) складання, оформлення позовної заяви за ст. 175-177 ЦПК України, позов поданий та підписаний представником позивача, - 4 000,00 / 1 документ; 2) представництво та захист інтересів Клієнта в суді (участь у судовому засіданні), фактична участь у судовому засіданні, що відбулися 29.04.2025 - 3 500,00 / 1 засідання; 22.05.2025 - 3 500,00 / 1 засідання; 14.07.2025 - 3 500,00 / 1 засідання. Загальна сума витрат Позивачки на професійну правничу допомогу, що заявляється: 4000+3500+3500+3500 =14 500,00 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). Звернуто увагу, що не вимагається від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу адвокат витратив на виконання робіт. Ба більше, від сторони не вимагають наведення обґрунтування, чому саме таку кількість часу витратив адвокат на відповідні дії. Таку позицію Верховний Суд висловив у постановах від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 і від 20.12.2018 у справі №316/1923/16-а (2-а/316/41/17). У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Зазначила, що такий розмір витрат є співмірним зі: 1) складністю справи; 2) часом, витраченим Адвокатом на надання послуг; 3) обсягом наданих Адвокатом послуг; 4) значенням справи для сторони (Клієнта), в даному разі особливо враховуючи, що спір стосується грошових коштів, які вибули з володіння Позивачки внаслідок (як вважаємо), використання Відповідачем її довіри через романтичне ставлення до Відповідача. Зазначені витрати є фактичними, обґрунтованими та були дійсно неминучими. Покликаючись на положення статей 15, 58, 133, 141 ЦПК України, представник позивача просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати, понесені нею у справі №367/1766/25, в тому числі у зв`язку з правничою допомогою адвоката у розмірі 14 500,00 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). Розглянути дану заяву за відсутності позивачки, за відсутності представника позивачки. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано судді Білогруд О.О. 13.0.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідач подано клопотання-відзив на заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, у якій зазначено, відповідач заперечує проти її задоволення та вважає, що розмір заявлених витрат є явно завищеним та фактично не понесеним. Так, позивач просить стягнути з відповідача 14 500 грн витрат на правничу допомогу. Згідно статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Просить суд врахувати, що справа не є складною, є малозначною та розмір позовних вимог навіть не передбачає обов`язкової участі у справі адвоката. Представляти позивача у даній категорії справ може як сам позивач так і будь-яка особа (не адвокат). Це передбачено частиною четвертою статті 131-2 Конституції України та статтею 60 ЦПК. Навіть суд відкрив спрощене провадження, а не розглянув справу у загальному позовному провадженні. Отже, якщо згідно статті 19 ЦПК України дана справа визначена як малозначна і не складної складності, а тому представництво інтересів у цій справі адвокатом не є обов`язковим. Таким чином, витрати (які навіть ще не понесені) на правничу допомогу адвоката не носять обов`язковий характер і ці витрати не є неминучими. У рішенні ЄСПЛ по справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у постанові від 19.02.2020, справі № 755/9215/15-ц. Позивач була не позбавлена можливості залучити до представництва своїх інтересів будь-якого фахівця у галузі права. Відповідно Плата за складання позову або участь в судовому засіданні саме адвокату це необов`язкова оплата, здійснена позивачем на свій ризик та власне бажання. Ця плата не є неминучою. Крім того, розмір витрат на правничу допомогу (14 500 грн) є неспівмірним навіть з ціною позову (67 000 грн). Тобто витрати на адвоката становлять більше 21% ціни позову. Навіть у господарському судочинстві (де витрати на правову допомогу присуджуються значно у більшому розмірі, ніж в цивільному судочинстві) розмір витрат на правову допомогу становить біля 5-10% від розміру задоволеного позову. Просить також врахувати, що позицію висловлену у додатковому рішенні від 11.09.2025 у справі 367/10297/23 у повністю аналогічній справі про стягнення безпідставно отриманих коштів, у якому було вчинено набагато більше процесуальних дій та проведено судових засідань з 2023 року та стягнув лише 3000 грн витрат на правову допомогу. Крім того, в заяві вказано, що вартість правничої допомоги за участь у судових засіданнях складає 3500 грн. і вказано, що були проведені засідання 29.04.2025, 22.05.2025 та 14.07.2025. Однак ці засідання не є рівнозначними витраченому часу та вчиненим на них діях. Так, судового засідання, призначеного на 29.04.2025 не було, воно було відкладено на іншу дату 22.05.2025 за клопотанням представників відповідача. Тобто судового засідання не було, а його вартість (3500 грн яка навіть не оплачена) заявлена до відшкодування. Відносно вартості складання позовної заяви 4000 грн. просить врахувати таке. Позовна заява на 2/3 містила обґрунтування стягнення 67 000 грн саме як поворотну фінансову допомогу на підставі договору, якого не існувало. Лише в кінці позову було вказано, що якщо суд не погодиться з тим, що ці кошти сплачені на підстав договору позики, то просить вважати їх як безпідставно отримані відповідачем згідно ст. 1212 ЦК України. Рішенням суду від 22.07.2025 було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 67 000 гривень 00 копійок саме як безпідставно набуте майно. Тобто суд в своєму рішенні повністю спростував позицію позивача про наявність договірних відносин, про те, що ці кошти перераховувались як фінансова допомогу. Таким чином, чому відповідач повинен оплачувати вартість позовної заяви, доводи якої судом не прийняті до уваги та спростовані у більшій частині. У заяві про ухвалення додаткового рішення взагалі відсутній доказ належного надання правової допомоги, що клієнт її прийняв і погодив (наприклад акт) а також відсутній детальний опис робіт, наявність якого є обов`язковою умовою для її розгляду і відшкодування. Також просить врахувати, що у Договорі №20/01-2025 від 20.01.2025 про надання правової допомоги в розділі 4 (порядок оплати послуг адвоката) передбачена передоплата правових послуг. Тобто за складання позову та участь у судових засіданнях (дії які вже минули) оплата повинна була вчинена. Оплата послуг адвоката (не авансом, а по факту) в договорі передбачена лише в частині завершального платежу за консультації (протокол погодження №1 до договору, п. 6 розділу 2). В той же час, до заяви не подано жодного платіжного документи. Доказів фактично понесених витрат на правову допомогу в супереч умовам Договору не надано. Покликаючись на положення статті 137 ЦПК України, а також завищений розмір витрат на правничу допомогу, відсутності доказів їх понесення всупереч Договору адвоката з клієнтом, відсутності обов`язкової детального опису робіт, а також не співмірності з ціною позову та відсутності ознаки неминучості (участь адвоката не є обов`язковою у малозначній справі незначної складності), заявлення витрат за дії, які не вчинені сторона відповідача вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає. Відповідно до положень частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі без повідомлення учасників справи у разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати, тому суд розглядає подану заяву без виклику сторін. Розглядаючи заяву судом враховано таке. Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно вимог частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У частині третій статті 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 9901/350/18 та постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18. Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі «Гуриненко проти України» виснував, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. На підтвердження понесених стороною позивача витрат долучено копію договору від 20.01.2025 № 20/01-2025 про надання правової допомоги, протокол погодження обсягу, вартості, умов оплати послуг правничої допомоги, що є додатком до Договору від 20.01.2025, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Кравинської Ю.В. та ордер від 26.01.2025. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Указане також перекликається з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 Як убачається з матеріалів справи, до заяви представника позивача не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, детального опису робіт, виконаних адвокатом, актів виконаних робіт, а також документів на підтвердження понесення таких витрат, враховуючи положення пункту 4.4. Договору №20/01-2025 від 20.01.2025 про надання правничої допомоги. За таких обставин, суд не убачає підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: dismissed