Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач), в інтересах якого діє представник Грибанов Д.В., подано до Ірпінського міського суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали передано для розгляду судді Ірпінського міського суду Київської області Білогруд О.О. Позовна заява мотивована тим, що 22.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (далі - ТОВ «МАНІФОЮ») та [PERSON] (далі Відповідач та Позичальник) було укладено Договір Позики № 7135242, згідно з пунктом 2.1 якого Позикодавець, зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі - «Позику»), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти від суми позики та всі платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до підпункту 2.5. Договору позики, позика надається Позичальнику, шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті Товариства протягом 3х робочих днів з дати підписання Договору. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних». Згідно з підпунктом 9.1 Договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі Позикодавця у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення Позикодавцем в особистому кабінеті Позичальника Договору позики для вивчення та прийняття його умов Позичальником, шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого Позикодавцем Договору у відповідне поле. Відповідно до підпунктів 10.1.5 та 10.1.6 Договору позики Відповідач підтвердив, що він повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі у на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору. 11.01.2021 між ТОВ «ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 7 від 18.09.2024 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 18\~862,50 грн, з яких: 5\~000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7\~600,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 6 262,50 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Відповідно пункту 1.3. Договору факторингу ТОВ «ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «АПБ», повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «САПБ» за Договором позики № 7135242 в розмірі 18\~862,50 грн, з яких: 5\~000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7\~600,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 6\~262,50 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Враховуючи викладене, покликаючись на норми Цивільного кодексу України, правові позиції, викладені у Постановах Верховного Суду, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за Договором позики №7135242 в розмірі 18\~862,50 грн, з яких: 5\~000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7\~600,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 6\~262,50 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику, а також понесені судові витрати. У разі розгляду даної позовної заяви в порядку загального позовного провадження, призначений розгляд справи за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] здійснювати за відсутністю представника Позивача, а у випадку неявки в судове засідання Відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 04.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі доставлено до електронних кабінетів позивача та представника позивача. Копію ухвали, копію позовної заяви з доданими документами 04.04.2025, а також 09.06.2025 повторно направлено відповідачу [PERSON] за адресою зареєстрованого місця його проживання. Поштові відправлення повернулися до суду з відмітками АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Станом на 26.09.2025 відзиву чи клопотання про подовження строку на надання відзиву та/або будь-яких інших заяв від відповідача до суду не надходило. У позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначено, що просять розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, не проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (частина п`ята статті 279 ЦПК України). Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За частиною четвертою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 22.03.2024 ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено Договір Позики № 7135242. Згідно з підпунктами 2.1, 2.2., 2.3 якого сума позики склала 5 000, 00 грн, строк позики до 10.06.2024 (днів), дата надання позики 22.03.2024, дата повернення позики 10.06.2024, загальні витрати за позикою 640,00грн. Акційна процентна ставка, фіксована 0,01000% на день та застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання Позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до пункту 3.1.1 Договору. Базова процентна ставка, фіксована 2,50000% на день та застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до пункту 3.1.2 Договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди, укладеної сторонами цього Договору. Основна процентна ставка, фіксована - 2,50000% на день та застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено розділом 3 Договору. Денна процентна ставка становить 0,160000%. Відповідно до пункту 2.5. Договору позики, позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-Сайті Товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання Договору. Згідно з підпунктом 9.1. Договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі Позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення Позикодавцем в Особистому кабінеті Позичальника Договору позики для вивчення та прийняття його умов Позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого Позикодавцем Договору у відповідне поле. Крім того, відповідно до підпунктів 10.1.5 та 10.1.6 Договору позики відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики. 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та позивачем укладено Договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно з пунктом 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно пункту 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 18.09.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Додаткову угоду № 8 до Договору факторингу від 11.01.2024 № 11-01/2024, відповідно до пунктів 1 та 2 якого загальна сума Прав Вимоги, що відступаються Фактору згідно Реєстру Боржників №7 від 18.09.2024 становить - (не зазначено), в якості ціни продажу згідно Реєстру Боржників №7 від 18.09.2024 Фактор сплачує Клієнтові суму грошових коштів, яка становить (не зазначено). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №7 від 18.09.2024 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18\~862,50 грн, з яких: 5 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 600 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою; 6\~262,50 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику. IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою та другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6 та 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Відповідно до пункту 2.1 Договору позики від 22.03.2024 №7135242 позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника ( [PERSON] ) шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Позикодавця (ТОВ «МАНІФОЮ»). Виходячи з наведених умов договорів, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати необхідні позичальнику кошти. Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження заявлених позовних вимог ТОВ «ФК«ЄАПБ» надано: Договір позики №7135242 від 22.03.2024, розрахунок заборгованості відповідача за Договором позики; паспорт позики, у якому зазначено суму позики, відмінну від суми позики, зазначену у Договорі №7135212; Договір факторингу з Додатковою угодою відповідно до якого ТОВ«ФК«ЄАПБ» набуло право вимоги за Договором позики; акт приймання-передачі Реєстру боржників, витяг з Реєстру боржників до договору факторингу, який містить підпис та печатку представника ТОВ«ФК«ЄАПБ», лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 22.01.2025 № 2782_250122105856, а також свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та про реєстрацію фінансової установи, розпорядження про надання ліцензії на провадження господарської діяльності, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статут ТОВ«ФК«ЄАПБ» та Статут ТОВ «МАНІФОЮ». Проте, зазначені докази жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яку частину тіла кредиту та відсотків за їх користування було сплачено, а яку частину не було сплачено стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування за кожним з договорів. У свою чергу, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, судом зауважується, що позивачем ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до позовної заяви не надано доказів на підтвердження, що картку за № [NUMBER] емітовано на ім`я відповідача [PERSON] , та про зарахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] за кредитними договорами від 22.03.2024 №7135242. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові, не є первинними документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказом наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. З огляду на указане, лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» про те, що Товариством було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «МАНІФОЮ»: 22.03.2024 о 14:08:30 на суму грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції 300886893, призначення платежу: зарахування 5\~000 грн на картку [NUMBER] , не є належним доказом зарахування указаних коштів на рахунок [PERSON] . Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, відповідно до статей 512, 514 та 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ЄАПБ» зазначило, що 11.01.2024 між ним та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу №11-01/2024, а у подальшому укладено додаткову угоду від 18.09.2024, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зокрема і до відповідача, ТОВ «ЄАПБ» набуло статусу кредитора за Договором позики від 22.03.2024 №7135242. Проте, надана суду копія договору факторингу є неповною, оскільки містить лише відомості про розділ 1-2, не повний розділ 3 та 9, до договору не надано додатки зазначені у пункті 9.8 цього Договору, які є невід`ємною його частиною. Крім того, не надано доказів сплати ціни вимоги, яка передбачена у розділі 3 договору факторингу. Отже, позивачем не доведено факт набуття права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за Договором позики від 22.03.2024 №7135242. У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договорами не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2020 у справі №219/1704/17. За вказаних обставин, а саме у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведених договорів, фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а також факт набуття права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за Договором позики від 22.03.2024 №7135242 підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed