Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, посилаючись на те, що позивач здійснює постачання теплової енергії населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з встановленими тарифами, однак відповідач оплату за отримані послуги за адресою: [ADDRESS] належним чином не здійснює, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01\~жовтня 2015 року по 31 березня 2025 року у розмірі 35 546,03 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з 01 липня 2024 року по 31 березня 2025 року у розмірі 75,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 976,19 грн, 3% річних у розмірі 3 489,41 грн, пеню у розмірі 585,22 грн за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2025 року, а всього 52 671,91 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Процесуальні дії у справі. 26 червня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 01 липня 2025 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 02\~липня 2025\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року витребувано докази. 03 вересня 2025 року надійшли витребувані докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі не надійшло. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом своєчасно та належним чином у встановленому\~законом порядку.\~Про причини неявки остання суду не повідомила, відзив на позов не подала. На підставі наявних у справі доказів, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» надає послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню (споживачам). Відповідач [PERSON] з 13 травня 2021 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 травня 2025 року та договором купівлі-продажу квартири від 13 травня 2021 року. Відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу квартири, покупець [PERSON] зобов`язалася сплатити всю заборгованість по комунальним та іншим платежам по вказаній квартирі. Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію постачалася теплова енергія до житла відповідача, однак зобов`язання з оплати наданих послуг споживачем здійснюються не належним чином. Згідно з наданим суду розрахунком заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2025 року становить 35 546,03 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з 01 липня 2024 року по 31\~березня 2025 року - 75,06 грн, за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2025 року інфляційні втрати складають 12 976,19 грн, 3% річних - 3 489,41 грн, пеня - 585,22 грн. Правильність нарахування підтверджується відповідними розрахунками. Розмір нарахованого боргу відповідачем не спростовано. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини 1 статті\~901, частини 1 статті\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~162\~ ЖК України\~плата за\~користування жилим\~приміщенням в\~будинку (квартирі),\~що належить\~громадянинові на\~праві приватної\~власності,\~встановлюється угодою\~сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами, приписами ст.525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону). Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначеною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.5 ст.13 зазначеного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 42 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Частиною першою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновок суду. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач з 13 травня 2021 року є власником квартири [ADDRESS] , де виникла заборгованість, відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу квартири, відповідач зобов`язалася сплатити всю заборгованість по комунальним та іншим платежам по вказаній квартирі. Відповідач не виконує належним чином покладені на неї законом обов`язки з утримання житла, оплату за послугу з постачання теплової енергії здійснює не в повному обсязі, своїми неправомірними діями завдає позивачеві збитків. Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено повністю, з урахуванням приписів частини першої\~статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. З огляду на викладене та

Outcome: approved