Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

27.08.2025 [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи тим, що вона являється співвласником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31 жовтня 1996 року, видане Виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області, та договору дарування частини квартири від\~ 09.04.2025, посвідченого державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук М.В, зареєстрованого у реєстрі за № 1-572. Однак, у свідоцтві про право власності № [NUMBER] від 31 жовтня 1996 року зазначено невірно її ім`я « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Вона звернулася до Білоцерківської міської ради Київської області із заявою про виправлення помилки, однак їй відмовили у внесенні змін до вказаного свідоцтва. Вказаний недолік перешкоджає їй у реалізації права власності майном. Тому, просить у судовому порядку\~ встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, а саме: частини квартири по [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31 жовтня 1996 року. 19.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.09.2025 09:00. Заявниця - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату,час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просила проводити\~ розгляд справи за її відсутності, та просила\~ встановити факт, що Свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 31 жовтня 1996 року, видане Виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області, згідно розпорядження голови Ради виконкому від 31 жовтня 1996 року № 1-3-659, щодо посвідчення права спільної власності на квартиру [ADDRESS] а,\~ [PERSON] , дійсно належить [PERSON] . Заінтересована особа - Білоцерківська міська рада Київської області про дату,час та місце засідання повідомлена належним чином, у судове засідання представника не направила, подала до суду заяву, про розгляд справи за відсутності представника Білоцерківської міської ради Київської області на розсуд суду. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Встановлено, що заявниця - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з 23 вересня 1988 року зареєстрована за адресою: перший [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорта Серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським МВМ ГУ МВС України у Київській області 13 квітня 2004 року. З дубліката Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31 жовтня 1996 року вбачається, що Виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області, згідно розпорядження голови Ради виконкому від 31 жовтня 1996 року № 1-3-659, посвідчив, що квартира [ADDRESS] , дійсно належить\~ на праві спільної власності громадянину: [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Договору дарування частини квартири від\~ 09.04.2025, посвідченого державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук М.В, зареєстрованого у реєстрі за № 1-572, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар\~ 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Зі свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 21.08.1987 відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому, на російській мові, вбачається, що [INFO] народилася\~ « [PERSON] », батьками якої зазначені: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] ». Зі свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 09.11.2001 відділом РАЦС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, вбачається, що [INFO] народилася\~ [PERSON] , батьками якої зазначені: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно Свідоцтва Серії [NUMBER] від 21.06.2002, [PERSON] у 2002 році закінчила загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 12. 11.08.2025 [PERSON] звернулася до Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради Київської області із заявою щодо внесення змін до Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31 жовтня 1996 року, а саме у написанні її власного імені. З листа Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради Київської області від 15.08.2025 за № 01-291226 вбачається, що на підставі розпорядження голови Ради виконкому Білоцерківської міської ради від 31 жовтня 1996 року № 1-3-659, було приватизовано квартиру\~ [ADDRESS] громадянами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначені у заяві щодо приватизації вказаної квартири та згідно довідки про склад сім`ї, тому підстави для внесення змін до свідоцтва відсутні. Згідно Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 18 липня 2025 року за № 056/1391-а2, записи особового імені [PERSON] (паспорт, свідоцтво про народження, запис [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло, запис [PERSON] ), а також запис російською мовою [PERSON] (зазначений у паспорті та свідоцтві про народження, запис [PERSON] ) попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах є ідентичними. В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить їй і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно із листом Верховного Суду України 01.01.2012\~ «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати, зокрема, особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй. У даному випадку заявником доведено викладені у заяві обставини, та доведено, що встановлення вказаного факту має для неї юридичне значення, а організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, враховуючи, що встановлення вказаного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved