Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Якименко Олег Васильович, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 06 травня 1989 року [PERSON] та [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (актовий запис за №839). Дане підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , яке повторно видане 31 травня 2025 року. Від спільного шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Як виявилося після тривалих років шлюбу, у сторін різні характери та зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Позивач намагався всіма силами зберегти сім`ю, але це ні до чого не призвело. Позивач переконався, що він з відповідачкою є зовсім різними людьми і тому в його інтересах він вирішив розірвати шлюб. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим. Сторони досить тривалий час проживають окремо один від одного та примирення між ними не можливе. За таких обставин позивач вважає, що їх шлюб з відповідачкою носить формальний характер, вони стали чужими людьми, їх ніщо не зв`язує і тому зберігати сім`ю немає сенсу. Відповідачка не бажає за спільною згодою розірвати шлюб, тому позивач був вимушений звернутися з позовною заявою до суду. Відповідач звернулася до суду з заявою, в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Якименко Олег Васильович, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2025 року справу було передано на розгляд судді Рижко Г.О. 27 червня 2025 року судом отримано відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру № 1522653 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 29 липня 2025 року о 11 год 30 хв. 29 липня 2025 року сторони в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 24 вересня 2025 року на 12 год. 00 хв. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. Також, просив судові витрати залишити за позивачем. 24 вересня 2025 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. З урахуванням письмових заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд, на підставі положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223, ч. 2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розглянув цивільну справу за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Під час судового розгляду справи судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06 травня 1989 року [PERSON] , [INFO] та\~ [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 06 травня 1989 року складено відповідний актовий запис за №839; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; місце державної реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 31 травня 2025 року (а.с. 8). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Аналіз викладених вище норм вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, відповідач визнала позов, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про залишення судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн за позивачем. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе судові витрати у справі залишити за позивачем.

Outcome: approved