Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці лютого 2025 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що в період з 2013 року по серпень 2016 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . В серпні 2016 року [PERSON] переїхала проживати окремо та залишила дитину з позивачем. З цього часу [PERSON] самоусунулася від виховання сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, аліменти в добровільному порядку на утримання сина не сплачує, станом здоров`я не цікавиться, не піклується про його навчання. Всі питання щодо виховання та забезпечення сина [PERSON] вирішує самостійно без участі та підтримки з боку [PERSON] . Крім цього, [PERSON] надала заяву, якою повідомила про свою згоду на позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] . Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Тому [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 2. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду цивільної справи була повідомлена належним чином. Начальник служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Кононенко І.П. просила розглянути цивільну справу за її відсутності та ухвалити рішення в інтересах дитини. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.24-25). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.32-33). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.44). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника позивача [PERSON] від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] а також виключено допит вказаних свідків з переліку доказів (а.с.52-55). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.9). Малолітній [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту обстеження житлово-побутових умов від 12 грудня 2024 року, складеного депутатом Бориспільської міської ради Київської області Ликовим Ю.В. (а.с.14). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» розділу ІІ СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права щодо позбавлення батьківських прав. Згідно з частинами першою-четвертою ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з частинами другою-третьою ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. За положенням ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 5.2. норми процесуального права. За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач показав, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та в 2015 році у них народився [PERSON] . Разом з [PERSON] вони прожили півтора роки, після чого [PERSON] не цікавиться дитиною та проживає окремо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] не проживає разом з сином з того часу, коли йому виповнилось 7 місяців. Дитиною опікуються виключно [PERSON] та свідок, яка доводиться матір`ю позивача та відповідно бабусею [PERSON] . [PERSON] не володіє інформацією про дитину, навіть не знає, яку школу відвідує дитина. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що мати дитини зовсім ним не цікавиться. Дитина проживає разом з батьком та бабусею. З 2016 року мати почала проживати окремо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] не має жодного відношення до виховання дитини, залишивши сина, коли йому виповнився один рік. В подальшому [PERSON] жодного разу не відвідувала дитину. Згідно заяви [PERSON] , яка посвідчена 28 листопада 2024 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Савицькою Т.В., вона надала свою згоду на позбавлення батьківських (материнських) прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з неможливістю утримувати дитину належним чином (а.с.16). Разом з цим, вказана заява суперечить положенню ч.3 ст.155 СК України та порушує права дитини, а тому не приймається судом як заява про визнання відповідачем пред`явленого до нею позову. Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною зокрема в постанові від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, в якій зроблено висновок про неможливість батьків відмовитися від дитини. Суд указав, що відповідно до частин 2, 3 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Крім цього, згідно висновку служби у справах дітей Бориспільської міської ради №01-25-548 від 20 травня 2025 року про розв`язання спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини, встановлено, що згідно документів, наявних в матеріалах справи, неможливо встановити причини не виконання матір`ю своїх обов`язків. Тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] є недоцільним та передчасним (а.с.39-41). В силу ч.6 ст.19 СК України, а також з урахуванням сталої судової практики, викладеної в постановах Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21 (провадження №61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22 (провадження №61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20 (провадження №61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18(провадження №61-13690св20), висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Аналізуючи показання свідків, допитаних у судовому засіданні, встановлено, що на даний час малолітньому [PERSON] виповнилось 10 років. При цьому, [PERSON] не проживає разом з дитиною, не цікавиться його життям, станом здоров`ям, навчанням, починаючи з того часу, коли [PERSON] виповнився рік. За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №147/277/24 (провадження №61-17253св24) біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом близько п`яти років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та донькою. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній. Таким чином, протягом всього свого свідомого життя [PERSON] , не спілкувався з матір`ю, оскільки відповідач не підтримувала з ним жодного зв`язку. Зазначене свідчить про відсутність між дитиною та відповідачем будь-якого психоемоційного та родинного зв`язку. Крім цього, з письмових доказів, приєднаних до матеріалів справи, а саме копії декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, вбачається, що дана декларація підписана [PERSON] як законним представником [PERSON] (а.с.10). Зі змісту довідки, виданої керівником Народного хореографічного ансамблю «Радість» (а.с.12) вбачається, що з 01 вересня 2023 року [PERSON] є активним учасником Народного хореографічного ансамблю «Радість» при Бориспільському будинку дитячої та юнацької творчості «Дивоцвіт» Бориспільської міської ради. На заняття дитину приводить бабуся [PERSON] або батько [PERSON] (а.с.12). Зазначені обставини додатково підтверджують факт відсутності [PERSON] як матері в житті дитини. Тому суд, користуючись повноваженням, передбаченим ч.6 ст.19 СК України, не погоджується з висновком служби у справах дітей Бориспільської міської ради №01-25-548 від 20 травня 2025 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунулась від виконання обов`язку по вихованню сина та не бажає брати участі у його вихованні. Тому, [PERSON] належить позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції (а.с.5) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Пред`явлений ним позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved