Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У лютому 2025 року позивачка [PERSON] через уповноваженого представника адвоката Панчелюгу Катерину Анатоліївну звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно двох синів. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~(дошлюбне\~прізвище [PERSON] )\~зареєстрували шлюб\~22\~червня 2010\~року в\~Жовтневому відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Маріупольського\~міського управління\~юстиції Донецької\~області,\~актовий запис\~№ 386.\~Від шлюбу\~мають двох\~спільних дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] . Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04.04.2017 у справі №264/801/17 шлюб між подружжям розірвано. Діти залишилися проживати з матір`ю, яка повністю взяла на себе обов`язки щодо їх виховання, навчання та утримання. Відповідач систематично ухилявся від виконання батьківських обов`язків з моменту виїзду до РФ в липні 2014 року, після чого він не повертався в Україну, а з грудня 2015 року діти взагалі його не бачили і не спілкувалися з ним, зокрема, молодший син його як батька зовсім не знає. Судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.02.2021 у справі №264/638/21 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2021 року. Вказаний судовий наказ було пред`явлено до виконання, однак з моменту\~відкриття виконавчого\~провадження і\~до теперішнього\~часу відповідач\~не здійснив\~жодного платежу\~на утримання\~дітей,\~демонструючи цим свідоме та систематичне ухилення від виконання батьківських обов`язків. Окрім того, за наявною у позивачки інформацією відповідач перебуває в місцях позбавлення волі на території РФ за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів. Внаслідок такої поведінки відповідача весь тягар щодо утримання та матеріального забезпечення дітей несе виключно позивачка. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025, цивільну справу №203/1246/25, провадження №2/0203/1079/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 27.02.2025. На підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь №1156817 від 28.02.2025 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача - фізичної особи [PERSON] , згідно з якою особу не знайдено. 28.02.2025 ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від Міністерства соціальної політики України витребувано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача, на виконання якої 20.03.2025 листом Міністерства соціальної політики України за вих. 6954/0/290-25/13 від 13.03.2025 повідомлено, що станом на 12.03.2025 в ЄІБД ВПО інформація щодо запитуваної особи відсутня. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2025 після усунення позивачкою недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 29.07.2025 підготовне провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті на 28.08.2025. 03.06.2025\~та 16.09.2025\~від третьої\~особи надійшли\~листи за\~вих.\~№ 263\~та вих.\~№ 492\~відповідно,\~в яких\~зазначається про\~те,\~що з початку\~повномасштабного вторгнення\~РФ на\~територію України\~та окупації\~м.\~Маріуполя (Перелік\~територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії\~або тимчасово\~окупованих російською\~федерацією,\~затверджений Наказом\~Міністерства розвитку\~громад та\~територій України\~від 28\~лютого 2025\~року №\~376),\~орган опіки\~та піклування\~Маріупольської міської\~ради не\~бере участі\~у прийнятті\~рішень з\~питань захисту\~прав та\~інтересів дітей,\~а комісія\~з питань\~захисту прав\~дитини при\~виконавчому комітеті\~міської ради\~не функціонує. У зв`язку із неможливістю надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та відсутність в управлінні будь-якої інформації щодо дітей та їх родини, третя особа просить розглянути справу за відсутності представника управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради та прийняти рішення в інтересах неповнолітніх дітей. 22.09.20205 до суду від представника позивачки [PERSON] через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, в якій сторона позивача позовні вимоги підтримує, наполягає на позбавленні відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання на адресу суду від нього не надходили. З урахуванням вищенаведеного, судом у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 280, 281\~ЦПК України було ухвалено здійснювати розгляд справи за відсутності сторін у заочному порядку та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.10.2010 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, який заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.04.2017 у справі № 264/801/17 було розірвано, що підтверджується копією рішення суду, яка містяться в матеріалах справи. Судом також встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 1333), виданого 04.11.2010 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.12.2015 Серпуховським міським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області (актовий запис № 1728). Судовим наказом, виданим 11.03.2021 Іллічівським районним\~судом м.\~Маріуполя Донецької\~області (справа № 264/638/21), вирішено, зокрема, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи утримання з 08.02.2021. 17.03.2020 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Центральним районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено на « [PERSON] ». Судом встановлено, що [PERSON] мешкає разом з дітьми в Республіці Польща. У матеріалах справи наявний договір найму житлового приміщення від 28.04.2023, за умовами якого позивачка орендує житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про доходи від 22.01.2025 позивачка працює оператором виробництва в компанії в HL MANDO CORPORATION POLAND Sp. z o. o., середня зарплатня БРУТТО за останні шість місяців становить 5506,80 злотих. Відповідно до довідок Державної початкової школи № 6 ім. А. Камінського у м. Валбжих (Польща) від 21.01.2025, [PERSON] та [PERSON] є учнями VII та VIII класів відповідно, проживають у [ADDRESS] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини)). Стаття 9 Конвенція про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України). Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону №2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону №2402-III виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України). Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (частини перша та четверта статті 169 СК України). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Судова практика в цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Верховний Суд в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками(постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №361/2014/22 (провадження №61-9249св24)). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач зі своїми неповнолітніми синами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не проживає та не спілкується без поважних причин, участі в утриманні не приймає. Отже, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки з виховання та утримання, не цікавиться їх життям, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дітей та їх подальшої долі. Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дітей, матеріали справи не містять. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав буде спрямоване на захист прав та інтересів дітей, отже, має законну мету і втручання у права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач тривалий час дійсного інтересу до синів не проявляє, їх життям не цікавиться та участі у вихованні й утриманні не бере, від сплати аліментів ухиляється, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 968,96 грн.

Outcome: approved