Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» посилаючись на те, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] від 25 листопада 2021 року, виданою Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин Оксаною Степанівною, [PERSON] . [INFO] , повинен виплатити заборгованості за кредитним договором № 980091833 від 20.11.2019 року укладеним з Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (код 38569246) правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 85 від 23.06.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (код 39700642), правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05.08.2020, реєстр прав вимог № 3 від 29.01.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» (код 42254696), в сумі 3751, 30 грн. в тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 938,30 грн.; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 2434,80 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 378,20 грн.. Також За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ "Про нотаріат" стягнуто плати із Стягувана, в розмірі 1200,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувана. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника, є [PERSON] на користь ТОВ ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» складає 4951,30 грн.. Виконавче провадження відкрите Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин Оксаною Степанівною, за виконавчим написом приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, є незаконним та підлягає закриттю, а виконавчий напис нотаріуса скасуванню. Ухвалою Дніпровського районною суду міста Києва від 07 серпня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу по справі копія ухвали від 07 серпня 2024 року та копію позовної заяви з додатками була направлена на адресу зазначену в позові та отримана стороною 16 грудня 2024 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 листопада 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 980091833 від 20.11.2019 року. Відповідно до договору відступлення права вимоги №85 від 23.06.2020 року та договору відступлення права вимоги № 05/0820-01 від 05.08.2020, реєстру прав вимог №3 від 29.01.2021 року право вимоги за кредитним договором № 980091833 від 20.11.2019 року відступлено правонаступнику ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 17 травня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13477 щодо звернення стягнення з громадянина України, яким є: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який(а) є боржником за кредитним договором № 980091833 від 20.11.2019 року укладеним з Товариством «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 85 від 23.06.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення Прав вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05.08.2020, реєстру прав вимог №3 від 29.01.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», сума заборгованості становить 4 951,30 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 3751,30 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 2434,80 грн., строкова заборгованість по штрафам і пеням 378,20 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом 1200 грн. 00 коп. На підставі зазначеного виконавчого напису, 25 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо звернення стягнення за кредитним договором № 980091833 від 20.11.2019 року з боржника яким є: [PERSON] . Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, пункт 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, пункт 122, від ЗО жовтня 1991 року). Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, пункт 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, пункт 106). Отже, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обгрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Звертаючись до суду із позовом позивач просить суд зняти заборгованість по кредитному договору № 980091833 від 20.11.2019 року укладеним з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Проте з тексту позову вбачається, що позивач фактично звертається до суду з вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позовної заяви про зняття заборгованості по кредитному договору не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав позивача. Але з врахуванням ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно змінювати позовні вимоги позивача. За викладених обставин справи та норм законодавства суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту. За таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed