Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] , а якому просила: 1) розірвати договір Поставки №11 від 11.12.2024 року, укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] . 2. зобов`язати Фізичну особу-підприємця [PERSON] прийняти від [PERSON] апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN (755 nm + 1064 nm) та повернути грошову суму в розмірі 502 800 грн. (п`ятсот дві тисячі вісімсот гривень), сплачені за договором Поставки №11 від 11.12.2024 року. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що 11 грудня 2024 року між [PERSON] та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] було укладено договір Поставки №11. Відповідно до п. 1.1 даного договору, постачальник зобов`язується передати, а замовник оплатити «ТОВАР». Згідно з п. 1.2 договору Поставки №11 від 11.12.2024 року, асортимент, кількість комплектність та ціна товару вказані в Специфікації, що є невід`ємною частиною вищевказаного договору та є додатком до нього. Відповідно до додатку №1 до договору Поставки №11 від 11.12.2024 року (Специфікація), зазначено апарат видалення волосся та омолодження шкіри олександритів лазер SEBASTIAN 755 nm + 1064 nm, з комплектацією: корпусний блок апарату - 1 шт.; насадки на маніпули - 3 шт.; маніпула з лазерним волокном - 1 шт.; тримач маніпули - 1 шт.; окуляри майстра - 1 шт.; окуляри клієнта - 1 шт.; педаль - 1 шт.; шланг для зливу води, лійка - 1 шт.; мережевий кабель - 1 шт., загальною вартістю 502 800 грн. (п`ятсот дві тисячі вісімсот гривень). Згідно з п. 2.2 договору Поставки №11 від 11.12.2024 року, загальна сума договору визначається в розмірі 502 800 грн. (п`ятсот дві тисячі вісімсот гривень). Відповідно до п. 3.1 даного договору, замовник зобов`язується сплатити постачальнику авансовий внесок від суми зазначеної суми у п. 2.2 даного договору у розмірі 150 840 грн., решту вартості товару замовник сплачує постачальнику на умовах даного договору після прибуття товару до України. 11.12.2024 року [PERSON] було проведено авансовий платіж за апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN в розмірі 150 840 грн. Відповідно до п. 5.1 договору Поставки №11 від 11.12.2024 року, прийняття - передача товару проводиться відповідно до товаросупровідних документів. Згідно з п. 5.2 даного договору, замовник особисто оглядає та перевіряє комплектність та якість товару. Згідно Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. Визначення поняття гарантії якості товару міститься у ч. 1 ст. 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Згідно з ч. 2 ст. 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього. Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними ч. 2 ст. 678 ЦК України та ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду. Проте, коли [PERSON] приїхала забирати апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN, коробка з апаратом вже була розпакована до її приїзду та інженером-техніком повідомлено, що в даному апараті зламано гальмівну педаль. Таким чином, Фізичною особою-підприємцем [PERSON] не було дотримано умов п. 5.2 договору Поставки №11 від 11.12.2024 року та вимог передбачених ст. 679 ЦК України, якими передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. Тому, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що відповідно до ч.2 ст. 679 ЦК України, відповідальність за виникнення недоліків товару, за наявних обставин, покладається на продавця. Згідно з п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. Частиною другою статті 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виконавця: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Згідно з ч. 1 ст. 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару. До того ж, при покупці апарату видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN, Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було повідомлено, що під час отримання даного товару, покупцеві буде проведено інструктаж з використання апарату та навчання з ним. В день придбання товару, [PERSON] було проведено лише інструктаж по експлуатації товару лікарем-дерматокосметологом та інженером- техніком, тобто за 2 години було проведено теоретичне та практичне навчання, тоді як теорія мала тривати від 2 до 3 годин, а практика від 4 до 6 годин. На підставі цього, [PERSON] додатково просила провести їй навчання з використання апаратом, в чому їй було відмовлено. При проведенні інструктажу з використання апарату, лікарем- дерматокосметологом, шляхом практичного застосування було нанесено опіки колезі покупця [PERSON] , яка приїхала разом [PERSON] , сліди від якого на день подання позовної заяви не зійшли. Тому, покупець погодилася забрати апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN та в повному об`ємі розрахувалася за нього, а саме 14.03.2025 року покупцем було сплачено готівкою решту вартості товару в розмірі 351 960 грн. Вищевказаним приладом покупець не користувалася взагалі, так як вона перш ніж розпочати на ньому роботу вирішила деякий час поспостерігати за результатами практичного інструктажу. Пунктом 4 частини 1 статті 708 ЦК України передбачено, що у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ст.8 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором пропорційного зменшення ціни, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи заявилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором відмовитись від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми, вимагати заміни товару. На підставі вищевикладеного, позивач [PERSON] прийняла рішення про повернення апарату видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN, у зв`язку з неякісною його роботою з нанесенням опіків про, що надіслала заяву. У відповіді на дану заяву, Фізична особа-підприємець [PERSON] повідомила, що апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN є спеціальним косметологічним обладнанням, що постачається під особисте замовлення та не підлягає поверненню у відповідності до ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів». Тоді як, відповідно до висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи №602-123-20-3/49372 від 14.12.2018 року, який було надано покупцю при отриманні товару, апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN є серійним, до того ж строк даного висновку закінчився 14.12.2023 року, що викликає великі сумніви у його якості, комплектності та належної роботи. Згідно частини третьої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі зобов`язані: перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; у разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару, звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. Згідно зі статтею 675 ЦК України строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк), може бути встановлений договором або законом. Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. На підставі вищевикладеного, представником позивача [PERSON] адвокатом Жагою Едуардом Григоровичем 04.04.2025 року було направлено претензію Фізичній особі-підприємцю [PERSON] , що підтверджується накладною №3760000162782 від 04.04.2025 року, проте дане відправлення було повернуто до відділення 21.04.2025 року. У зв`язку з цим, 24.04.2025 року адвокатом Жагою Едуардом Григоровичем було повторно направлено претензію Фізичній особі-підприємцю [PERSON] , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що відповідач одержала лист 29.04.2025 року та не відреагувала у порядку визначеному законом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 05 серпня 2025 року відповідач користуючись своїм процесуальним правом подала відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У позовній заяві позивачка вказує, що під час приїзду для отримання апарату вона побачила, що коробка з товаром була розпакована до її прибуття, а також, що технік повідомив про пошкодження гальмівної педалі. На підставі цього вона вважає, що товар було передано з недоліками, що на її думку порушує вимоги ст.ст. 673, 678, 679 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Також Позивачка зазначає, що їй було проведено інструктаж по експлуатації апарата - теоретичне та практичне навчання, яке тривало близько 2 годин. Водночас, на її переконання, навчання мало тривати довше. Крім того, Позивачка стверджує, що під час демонстраційного використання апарату було нанесено опіки її колезі. Вказане, на її думку, викликало сумніви у справності апарата. Втім, після консультацій та завірень у належному стані товару з боку Відповідача, Позивачка все ж добровільно забрала апарат та повністю розрахувалась за нього, не висловлюючи офіційних претензій у момент передачі. Згодом, як зазначає Позивачка, вона не користувалась апаратом, однак ухвалила рішення його повернути у зв`язку з начеб-то «неякісною роботою» та нанесення шкоди третій особі. Про своє бажання повернути апарат повідомила Продавця через деякий час після його прийняття. Оскільки продавець відмовив у прийнятті апарату і поверненні коштів, звернулась до суду з даним позовом. Доводи, викладені Позивачкою у позовній заяві, є алогічними, не відповідають дійсності та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Позивач не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а отже норми вказаного закону не підлягають застосуванню. Відповідно п.22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У даному випадку Позивач надає апаратні косметологічні послуги і придбання нею апарату безпосередньо пов`язане з провадженням такої діяльності. Цей факт підтверджується доводами самої позовної заяви, перепискою, а також аудіозаписом розмови Позивачки з представником Відповідача, що долучається до цього відзиву як доказ. Придбаний апарат SEBASTIAN (755mm+1064 mm) - це професійне обладнання, яке є професійним косметологічним інструментом, що потребує спеціальної підготовки та не використовується у звичайних побутових умовах. Ціна, функціональність та характеристики товару свідчать про його комерційне призначення, що підтверджується клінічним керівництвом, що було надано Позивачці при його придбанні. Відтак, враховуючи професійне призначення обладнання, придбання для здійснення професійної діяльності, відсутні підстави вважати Позивачкою споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідно його норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 11 грудня 2024 року між відповідачкою та позивачкою було укладено договір поставки №11, відповідно до п.3.3. якого Замовник зобов`язується прийняти Товар та оплатити решту не пізніше ніж через 10 днів з моменту прибуття Товару на склад Постачальника та після підтвердження Замовником наявності повної комплектації та робочого стану Товару. За п. 5.1. - 5.3 Договору, приймання-передача товару проводиться відповідно до товаросупровідних документів. Замовник особисто оглядає та перевіряє комплектність та якість Товару. При виникненні претензій по некомплектності чи якості Товару, Постачальним повинен здійснити поставку протягом 45 днів з дати отримання претензії від Замовника. Позивачка особисто підтвердила, що забрала товар, оплатила вартість товару та жодних претензій при отриманні товару не заявляла ні під час його огляду та отриманні, ні пізніше під час використання. Позивачка не надала жодних документальних доказів на підтвердження того, що товар: має технічні чи функціональні недоліки є непридатним для використання за призначенням має істотні дефекти, які не можна усунути. В позовній заяві вказує на пошкодження гальмівної педалі, проте доказів наявності даного пошкодження матеріали справи не містять. В подальшому, після отримання товару, також не висловлювала жодних претензій з цього питання. Після отримання товару, Позивачка використовувала його, що підтверджується аудіозаписом розмови від 20 березня 2025 року між нею та менеджером [PERSON] , де вона говорить спеціалісту, що «Все залила», «включила апарат», працювала з функцією видалення судин, намагалась працювати разом з колегою, але прийшла до висновку що вона не хоче ним користуватись і взагалі не хоче працювати на лазері. Жодних технічних претензій до апарату не висловила. 20.03.2025 року позивачка звернулась до відповідача з проханням повернути кошти не через дефекти товару, а через те, що не має належних знань щоб працювати на ньому. Дослівно у своєму звернення Позивачка написала: «Придбаний товар не підходить мені, бо не отримала належних знань і не маю змоги на ньому працювати. Прошу повернути кошти, які були заплачені за цей апарат». Це не є юридичною підставою для повернення коштів, оскільки відсутність практичних навичок покупця не є вадою товару. Хоч це і не передбачено договором поставки, проте мною було проведено повний інструктаж по використанню даного апарату та додатково надано клінічне керівництво, що також підтверджено Позивачкою. Інструктаж з експлуатації товару теоретична та практична частини проводились лікарем-дерматокосметологом та інженером-техніком - фахівцями, що мають достатню кваліфікацію. Позивачка не заявляла зауважень щодо якості або тривалості навчання, не вимагала офіційного продовження інструктажу, і погодилась забрати товар. Вказане Позивачкою про ніби то нанесення опіків третій особі не є доказом несправності апарату. Навіть якщо мала місце реакція шкіри на процедуру під час демонстрації (що саме по собі документально не підтверджено), це не є: свідченням технічної несправності апарату; доказом порушення його функцій; або істотним дефектом, що робить товар непридатним до використання за призначенням. Шкірні реакції - можливі наслідки косметологічних процедур, про що завжди повідомляється під час інструктажу. Їх наявність не свідчить про неякісність товару, а лише про потребу в професійній підготовці фахівця, який працює з апаратом. Після проведення демонстрації та ознайомлення з товаром, Позивачка особисто забрала апарат, що є підтвердженням її згоди з якістю, комплектацією та станом товару. Це прямо свідчить про відсутність претензій на момент передачі товару. А її позиція про «повну відмову від використання» є алогічною, не відповідає фактичним обставинам та її власним діям, оскільки як вказано вище, під час дзвінка вона підтвердила, що намагалась користуватись апаратом. Більш того, якщо Позивачка ніби то взагалі не користувалась апаратом, то не зрозуміло, на підставі чого вона дійшла висновку про його «неякісну роботу». Суть претензії Позивачки зводилась не щодо якості і комплектності товару, а саме неможливість її на ньому працювати, що не є підставою для повернення їй грошових коштів. Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У позовній заяві також не вказано жодного конкретного недоліку, не надано доказів технічної несправності чи порушення функцій апарата. Натомість Позивачка абстрактно посилається на норми законодавства, що регулюють якість товару та права покупця у разі виявлення недоліків- без вказівки на будь-які реальні недоліки чи обставини, які б це підтверджували. Як зазначено вище, Позивачка вимагала повернення грошових коштів за апарат на підставі того, що вона не може ним користуватись через його багатофункціональність і відсутності належним знань. Щодо терміну дії Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 602-123-20-3/49372 від 14.12.2018 року. Позивачка вказує, що зазначеній висновок втратив чинність 14.12.2023 року, що викликає сумніви у якості, комплектності на належної роботи апарату. Незрозуміло, як даний висновок впливає на комплектність апарату, оскільки він не підтверджує і не визначає комплектність товару, дана інформація міститься в специфікації, а підтверджується наявність видатковою накладною та фіксується під час приймання товару. Тим не менш, слід зазначити, що висновок державної санітарно- епідеміологічної експертизи № 602-123-20-3/49372 від 14.12.2018 року дійсний 5 років, до 14.12.2023 року. 1 жовтня 2023 року вступив в дію Закон України «Про систему громадського здоров`я», відповідно до прикінцевих положень якого Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» втратив чинність. Законом України «Про систему громадського здоров`я» проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи та видачі за результатами її проведення відповідних висновків не передбачено. А тому відсутність даного висновку не може свідчити про сумнів у якості, комплектності чи безпеці придбаного товару. Підсумовуючи викладене, можна дійти висновку, що повернення товару неналежної якості можливий за умови наявності істотного недоліку або недоліку, який не був усунутий в розумний строк або відмова продавця усунути недолік. Істотний недолік - це такий, що робить товар непридатним до використання, виникає повторно, не підлягає усуненню тощо. В свою чергу повернення товару належної якості можливо лише після звернення покупця протягом 14 днів з проханням обміняти товар належної якості на інший аналогічний, а якщо такого немає - вимагати повернення коштів. Але лише за умови, що товар не використовувався, збережено товарний вигляд, пломби, ярлики тощо. Крім того, апарат, що переданий Позивачці, відповідав технічному завданню та комплектації, погодженій з нею до укладення договору, тому повернення даного товару не допускається. У даному випадку Позивачка не зверталась до мене з заявами про виявлення будь- яких недоліків у товарі, не подавала звернень протягом 14 днів з моменту придбання з вимогою обміняти товар, а його повернення є неможливим, оскільки вона використовувала його. Також повернення товару неможливе, оскільки його укомплектовано відповідно до замовлення Позивачки. Навпаки - Позивачка прийняла товар, фактично використовувала апарат, про що свідчить зміст її повідомлень та зафіксована телефонна розмова. У позовні заяві не зазначено конкретних недоліків товару, зокрема, істотних та не надано жодного належного доказу, який би підтверджував їх наявність або впливав на функціонал чи придатність апарата для використання. За таких обставин відсутні правові підстави для розірвання договору та повернення грошових коштів, а тому позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Протягом підготовчого розгляду справи представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Також, протягом підготовчого розгляду справи було задоволено клопотання сторони відповідача про допит свідка. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року підготовче провадження у справі закрито. Протягом судового розгляду справи представник позивача, позивач вимоги позову підтримали в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є колегою позивача і вони працюють разом. Щодо обставин проведення інструктажу по роботі з апаратом SEBASTIAN (755 nm + 1064 nm) пояснила, що вона була присутня про проведенні інструктажу і виступала в ролі моделі з проведення процедури видалення волосся та судинної ситочки. Сам інструктаж проводила жінка ( лікар від поставника обладнання), він тривав приблизно пів години. За результатами проведення маніпуляцій на даному апараті, саме лікарем - інструктором їй було завдано опік, який не заживав досить довго. З даним пошкодженням до лікарів вона не зверталась. В подальшому апаратом SEBASTIAN (755 nm + 1064 nm) позивачка не користувалась. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 11 грудня 2024 року між [PERSON] та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] було укладено договір Поставки №11. Відповідно до п. 1.1 даного договору, постачальник зобов`язується передати, а замовник оплатити «ТОВАР». Згідно з п. 1.2 договору Поставки №11 від 11.12.2024 року, асортимент, кількість комплектність та ціна товару вказані в Специфікації, що є невід`ємною частиною вищевказаного договору та є додатком до нього. Відповідно до додатку №1 до договору Поставки №11 від 11.12.2024 року (Специфікація), зазначено апарат видалення волосся та омолодження шкіри олександритів лазер SEBASTIAN 755 nm + 1064 nm, з комплектацією: корпусний блок апарату - 1 шт.; насадки на маніпули - 3 шт.; маніпула з лазерним волокном - 1 шт.; тримач маніпули - 1 шт.; окуляри майстра - 1 шт.; окуляри клієнта - 1 шт.; педаль - 1 шт.; шланг для зливу води, лійка - 1 шт.; мережевий кабель - 1 шт., загальною вартістю 502 800 грн. (п`ятсот дві тисячі вісімсот гривень). Згідно з п. 2.2 договору Поставки №11 від 11.12.2024 року, загальна сума договору визначається в розмірі 502 800 грн. (п`ятсот дві тисячі вісімсот гривень). Відповідно до п. 3.1 даного договору, замовник зобов`язується сплатити постачальнику авансовий внесок від суми зазначеної суми у п. 2.2 даного договору у розмірі 150 840 грн., решту вартості товару замовник сплачує постачальнику на умовах даного договору після прибуття товару до України. 11.12.2024 року [PERSON] було проведено авансовий платіж за апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN в розмірі 150 840 грн. Відповідно до п. 5.1 договору Поставки №11 від 11.12.2024 року, прийняття - передача товару проводиться відповідно до товаросупровідних документів. Згідно з п. 5.2 даного договору, замовник особисто оглядає та перевіряє комплектність та якість товару. В день придбання товару 14.03.2025 року, [PERSON] було проведено інструктаж по експлуатації товару лікарем-дерматокосметологом та інженером- техніком. Даний інструктаж проводився саме на придбаному, відповідально до договору апараті з видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN на робочому місці позивача в присутності свідка [PERSON] , яка в тому числі виступала «моделлю». Позивач [PERSON] додатково просила відповідача провести їй навчання з використання апаратом, в чому їй було відмовлено. Відповідно до інформації з державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідач ФОП [PERSON] у переліку видів економічної діяльності не має право надання освітніх послуг. Покупець погодилася забрати апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN та в повному об`ємі розрахувалася за нього, а саме 14.03.2025 року покупцем було сплачено готівкою решту вартості товару в розмірі 351 960 грн. Твердження позивача про те, що вона не користувалась придбаним товаром спростовується її поясненнями, поясненнями свідка та іншими матеріалами, відповідно до яких товар (апарат видалення волосся та омолодження шкіри SEBASTIAN) був розпакований і підготовлений для використання, в подальшому саме на ньому було здійснено проведення інструктажу роботи на моделі. Договір № 11 від 11.12.2024 року був укладений між ФОП [PERSON] та фізичною особою [PERSON] . Одночасно, з пояснень позивача та матеріалів справи встановлено, що даний товар був придбаний позивачем для надання апаратних косметологічних послуг і придбання нею апарату безпосередньо пов`язане з провадженням такої діяльності. Відповідно п.22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Зважаючи на викладене, позивач не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а отже норми вказаного закону не підлягають застосуванню. Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. За статтею 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом. Відповідно до статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Протягом судового розгляду справи стороною позивач єдиною підставою для повернення придбаного апарату зазначалась саме відсутність у позивача навичок та знань з користування придбаним товаром. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». Тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно частини п`ятої статті 576 ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом); якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною); якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абзацу 2 частини третьої статті 6 ЦК. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6 ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе тільки за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до частки задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed