Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.10.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом його вселення та вселення його дружини [PERSON] у спірну квартиру та надання ключів від неї; покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1999 року №5210 виданого Фондом комунального майна м. Херсона він, [PERSON] та [PERSON] є співласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. Після смерті [PERSON] , належну їй частку, в рівних долях по 1/6 успадкували [PERSON] та [PERSON] . 27.11.2009 року [PERSON] купив 1/3 частину квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина спадкодавця [PERSON] , та його син [PERSON] . Квартирою користується [PERSON] зі своєю сім`єю. У зв`язку з неприязненими відносинами, відповідачка відмовляється контактувати, впускати його хоча б в одну із кімнат та надавати дублікат ключів. В зв`язку з тим, що відповідачка та її покійний чоловік не надавали доступу до квартири та не було можливим досягнути згоди у користуванні спільною квартирою, він змушений звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою. 21.03.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області його позов задоволено та визнано за ним право на користування кімнатою площею 11,50 кв.м, 03.07.2018 р. апеляційний суд Херсонської області рішення скасував та у задоволенні позову було відмовлено. Він не має змоги вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений разом зі своєю дружиною [PERSON] винаймати житло у знайомих, адже іншого житла для проживання він не має, а сплачувати оренду за квартиру не має матеріальної можливості, оскільки пенсіонер та має інвалідність. В спірній квартирі проживає з відповідачкою її син, який постійно йому погрожує розправою у разі спроб потрапляння в квартиру або вселення, тому він не має змоги добровільно вселитися в квартиру, частка якої є його власністю. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] , розгляд справи відкладено, вирішено питання про виклик свідків. 16.11.2020 р. ухвалене заочне рішення по справі, яке скасоване ухвалою суд від 10.03.2021 р. за заявою відповідачки [PERSON] , вирішено розглядати справу за правили загального позовного провадження. Ухвалою від 15.04.2021 р. закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду за суттю. 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 577/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який в подальшому було продовжено. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду, проведення інвентаризації, призначено розгляд справи. Треті особи в судове засідання не прибули про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачкою до суду подано заява про відкладення розгляду справи через її лікування, в задоволенні якої було відмовлено через тривалість судового розгляду та представлення її інтересів в суді адвокатом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач вказав, що в квартиру він не може попасти через зміну замків. Відповідачка відмовляється надати йому ключі. Йому відомо, що на даний час відповідачка проживає в квартирі періодично, її син його онук [PERSON] в квартирі не проживає та проходить службу в ЗСУ, його донька [PERSON] також не проживає квартирі живе багато років в Польщі. Він самостійно зламувати замки не бажає, хоче, щоб все було законно за рішенням суду і його ні в чому не обвинувачували. Представник відповідачки [PERSON] вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки зі слів відповідачки вона у спірному житлі не проживає, після заміжжя проживає у чоловіка і ніякі перешкоди позивачу у користуванні квартирою не вчиняє. Просила у задоволенні позову відмовити. Допитана в судовому засіданні, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була і цивільною дружина позивача, а потім вони уклали шлюб. Відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні його власністю, вона його не пускає до квартири. По вулиці Видригана позивач не проживає з серпня 2015 року, оскільки відповідачка з сином змінила замки. Вона з позивачем винаймає житло, воно з поганими умовами. Вони намагалися потрапити до квартири, для того, щоб позивач забрав свої речі, однак, їх не пустили. Вони писали заяви до правоохоронних органів, прокуратури, однак, жодних результатів не має. Суд, заслухавши вступні слова позивача, його представника, представника відповідачки, допитавши свідка, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.12.1999 р. виданого Фондом комунального майна м. Херсона (арк. справи 5). Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №55202740 від 16.03.2016 р., спадкової справи 02/2017 щодо майна померлого [PERSON] , постанова апеляційного суду Херсонської області по справі № 666/617/16 від 03.07.2018 р. у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: 1/3 [PERSON] , 1/6 [PERSON] , 5/12 [PERSON] ), 1/12 [PERSON] . З акту від 02.11.2017 року складеного комісією у складі: заступника директора КП"Дніпровський" Матковського Є.С., головного інженера Топчу Л.О., вбачається, що комісія обстежила квартиру [ADDRESS] та встановили, що зі слів сусідів [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає з 04.06.2015 року (арк. справи 15). Згідно довідки №1633 від 08.2018 року виданої ТОВ "Керуючого компанія "Альянс", за адресою: м.Херсон, вул. Видригана, буд. 76, кв. 22 зареєстровано 4 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк. справи 4). Відомості щодо кола зареєстрованих осіб на час розгляду справи суду не надані, в той же час встановлено, що свідок [PERSON] також зареєстрована за спірною адресою, що підтверджено відповіддю № 1780423 від 16.09.2025 р з Єдиного демографічного реєстру. Відповідно до листа Дніпровського відділення поліції Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області №36.1-312 від 22.02.2019 р., [PERSON] повідомлено, що його заяву зареєстровано 14.02.2019 до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №2518 та розглянута керівництвом Дніпровського ВП ХВП Головного управління НП в Херсонській області. за результатами проведеної перевірки встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим висновком матеріали ЄО списано до справи. В ході перевірки з [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру. В разі незгоди з прийняти рішенням, роз`яснено право оскарження (арк. справи 16). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21.03.2018 року встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] . (арк. справи 17-18). Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 03.07.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.03.2018 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено (арк. справи 19-20). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.\~316,\~317,\~319\~\~ЦК України\~- правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~- право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст.\~\~358 ЦК України\~- право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно\~ст. 361 ЦК України\~- співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач у позові зазначає, що відповідачка разом з сином перешкоджає йому проживати у квартирі, чинити перешкоди у доступі до квартири тощо. В судовому засіданні відповідачкою [PERSON] не спростовано, що вона чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, змінила замки та разом з сином не пускає його до квартири. За відсутністю доказів на спростування вищевказаного, суд дійшов висновку, що відповідачка, порушуючи вимоги ч. 1\~ст. 321 ЦК України,\~будучі співвласником квартири, маючи найбільшу ідеальну частку в зазначеній квартирі (5/12) самовільно обмежила позивача у здійсненні його права власності на 1/3 частину спірної квартири. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідачка достовірно знаючи про зміст позовних вимог щонайменше з 2020 року з моменту отримання копії заочного рішення, не вчинила жодних дій для усунення перешкод позивачу у користуванні спільною власністю, при цьому доказів про те, що вона сама не має доступу до квартири суду не надані, про навність перешкод у корристуваннні спірною квартирою з боку інших осіб відповідачкою [PERSON] суду не надано. Позивач, як власник 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема проживати в квартирі та вселитися до неї. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони не можуть вирішити спір щодо користування спірною квартирою, позивач не має вільного доступу до майна, співвласником якого він є, через перешкоди зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення позивача до спірної квартири, а тому позовні вимоги щодо вселення підлягають задоволенню. В той же час, вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, лише в частині вселення позивача, оскільки він не наділений правом звернення до суду в інтересах [PERSON] (на час розгляду справи в суді [PERSON] ), якщо її права порушені, вона, як право та дієздатна особа має право самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст. 92 Конституції України передбачено, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 3 ЦК України, яка визначає загальні засади цивільного законодавства, однією з таких засад є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлення права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом. З матеріалів справи встановлено, що позивач є власником 1/3 частини спірної квартири, а відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні своєю часткою шляхом обмеження його доступу до квартири після зміни замків, відмовою у допуску до квартири та відповідно відсутністю у нього безперервного доступу до квартири, співвласником якої він є. В супереч вимогам ч. 1 ст. 316 ЦК України право спільної власності позивача залежить від волі інших осіб (відповідачів), а тому позовні вимоги є обґрунтованими, а право спільної сумісної власності підлягає поновленню. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний із застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. У зв`язку із цим порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб зобов`язання відповідача надати комплект ключів від квартири. В силу ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 384,20 грн. пропорційно задоволеним вимогам. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено з урахуванням приписів другого абзаца частини першої ст. 244, ч.1 ст. 259, ст. 268 ЦПК України 26.09.2025р. На підставі викладеного,

Outcome: partial