Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Представниця позивача адвокат Вуйцік О.Б. через систему «Електронний суд» звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 517 336,00 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 01.08.2017 року по 31.03.2025 року, провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ю стоматологічною поліклінікою м. Львова з 23.07.2002 року, а з 15.01.2003 року і до теперішнього часу працює на посаді рентгенлаборанта. Разом з тим, згідно з випискою Пенсійного фонду України з індивідуальних відомостей про застраховану особу у період з 01 серпня 2017 року по 31 березня 2025 року відсутні відомості про нарахування та виплату йому заробітної плати, що, на його думку, свідчить про порушення його трудових прав. У зв`язку з наведеним, просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його місцезнаходженням, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників про відкриття провадження у справі, а надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду. Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова. Відповідно до наказу № 103-С від 23.07.2002 року прийнятий на посаду медсестри у 3-тю стоматологічну поліклініку м. Львова, з 15.01.2003 року переведений на 0,5 ставки рентгенлаборанта, а з 10.02.2003 року працює на посаді рентгенлаборанта /а.с.8-10/. З виписки Пенсійного фонду України з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що за період з серпня 2017 року по березень 2025 року відсутнє нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] . Комунальною 3-ю стоматологічною поліклінікою м. Львова (код страхувальника 01984317) /а.с.11-16/. Як вбачається із копії трудової книжки, долученої до матеріалів справи, у такій відсутні записи про те, що позивач припинив трудові відносини із відповідачем /а.с.8-10/. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що протягом 2017-2025 років позивачу проводилося нарахування та виплата заробітної плати, як і не надано жодних доказів, що у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м. Львова були прийняті та затверджені штатні розписи на 2017-2025 роки. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є підставними, оскільки відповідачем порушено право позивача щодо отримання заробітної плати. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно з\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 115 КЗпП України\~визначено, що заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Згідно з\~ст. 2 КЗпП України\~право громадян на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про заробітну плату»\~мінімальна заробітна плата це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. За вимогами ч. 1, 4\~ст. 95 КЗпП України\~мінімальна заробітна плата це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. У пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата на 2017 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 3200 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата на 2018 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 3723 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата на 2019 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 4173 грн. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~мінімальна заробітна плата на 2020 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня - 4723 грн, з 1 вересня 5 000 грн. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»\~мінімальна заробітна плата на 2021 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 6 000 грн., з 1 грудня 6 500 грн. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»\~мінімальна заробітна плата на 2022 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 6 500 грн., з 1 жовтня 6 700 грн. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~мінімальна заробітна плата на 2023 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 6 700 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»\~мінімальна заробітна плата на 2024 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 7 100 грн., з 1 квітня 8 000 грн. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»\~мінімальна заробітна плата на 2025 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня 8 000 грн. Виходячи з цього, сума невиплаченої заробітної плати за період з серпня 2017 року по березень 2025 року становить: Серпень 2017 грудень 2017 (5 місяців): 5 х 3 200 грн = 16 000 грн.; Січень 2018 грудень 2018 (12 місяців): 12 х 3 723 грн = 44 676 грн.; Січень 2019 грудень 2019 (12 місяців): 12 х 4 173 грн = 50 076 грн.; Січень 2020 серпень 2020 (8 місяців): 8 х 4 723 грн = 37 784 грн.; Вересень 2020 грудень 2020 (4 місяці): 4 х 5 000 грн = 20 000 грн.; Січень 2021 листопад 2021 (11 місяців): 11 х 6 000 грн = 66 000 грн.; Грудень 2021 вересень 2022 (10 місяців): 10 х 6 500 грн = 65 000 грн.; Жовтень 2022 грудень 2023 (15 місяців): 15 х 6 700 грн = 100 500 грн.; Січень 2024 березень 2024 (3 місяці): 3 х 7 100 грн = 21 300 грн.; Квітень 2024 грудень 2024 (9 місяців): 9 х 8 000 грн = 72 000 грн.; Січень 2025 березень 2025 (3 місяці): 3 х 8 000 грн = 24 000 грн. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, суд приймає поданий представницею позивача розрахунок суми невиплаченої заробітної плати за період з серпня 2017 року по березень 2025 року у розмірі 517\~336,00 грн., оскільки такий відповідає встановленому державою мінімальному розміру заробітної плати. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення і з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 01 серпня 2017 року по 31 березня 2025 року у розмірі 517\~336,00 грн., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»\~вбачається,\~що від\~сплати судового\~збору звільняються\~позивачі \~у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій міститься вимога щодо стягнення заробітної плати, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 5\~173,36 грн.

Outcome: approved