Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1) про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом. В обгрунтування позову вказує, що між нею та АТ КБ «Приватбанк» укладено Договір «Кредитна картка Універсальна» шляхом підписання заяви на приєднання до Умов та Правил наданння банківських послуг від 10.05.2022 року, відповідно до якого їй надано кредитний ліміт у розмірі 60\~000 грн на розрахунковий рахунок IBAN [NUMBER] . У зв`язку із простроченням виконання нею зобов`язань за кредитним договором, банк почав нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3,5%. До моменту виходу на прострочення, 26.02.2025 року, нею було повідомлено банк та направлено заяву на електронну пошту з інформацією про те, що її чоловік [PERSON] перебуває у складі ДФТГ [INFO] на підставі контракту, відповідно до якого на неї поширюється гарантії соціального і правововго захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прохання скасувати нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Банк відмовив їй у здійсненні перерахунку, посилаючись на неповний перелік документів та з пропозицією звернутися у відділення з оригіналами документів. 21.03.2025 вовна повторно звернулася до відділення банку з пакетом документів, де у прийнятті її заяви було відмовлено. Після звернення її на гарячу лінію, 31.03.2025 року на її адресу прийшла відповідь про відмову у скасуванні нарахованих відсотків. Тобто, з березня 2025 року АТ КБ «Приватбанк» ухилявся від прийняття та розгляду наданих документів. 09.04.2025 року, після звернення до НБУ, відповідач надав відмову у задоволенні її вимог. За час досудового врегулювання АТ КБ «Приватбанк» нарахував відсотки за користування кредитним лімітом та списав кошти в рахунок погашення цих же відсотків: за березень 4029,14 грн; квітень 2167,60 грн; травень 2134,36 грн. Всього банком неправомірно було списано коштів на суму 6\~690,64 грн. Вважає такі дії відповідача протиправними. Станом на сьогоднішній день її чоловік продовжує виконувати обов`язки по контракту від 14.01.2025 року, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону поширюється на членів добрвольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад. Вона, як дружина добровольця територіальної оборони [PERSON] , має право на користування пільгами та має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки її чоловік перебуває у складі добровольчого формування територіальної громади, виконує завдання територіальної оборони України і є особою на яку поширюється дія Закону України «Ппро соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей». Постільки банк постійно створював їй перешкоди для подання заяви на користування пільгами військовслужбовця та членам їхньої родини, тому просить визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом починаючи з 01.03.2025 року по 01.05.2025 року за ставкою 0% за розрахунковим рахунком IBAN [NUMBER] . Ухвалою суду від 15.05.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяви по суті справи. Відповідач відзив у визначений законом термін не подав. 16.06.2025 року від відповідача надійшло письмове пояснення щодо позовних вимог позивачки в якому відповідач зазначив, що військовослужбовець, для отримання гарантій для дружини повинен бути мобілізований, з відповідним мобілізаційним розпорядженням та наказом. Дія вказаної норми не розповсюджується на контрактників. Чоловік позивачки [PERSON] перебуває у складі ДФТГ Черкаської територіальної громади № 1 на підставі контракту. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав з мотивів викладених у пписьмових поясненнях. Просив в позові позивачу відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до настпуного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» 10.05.2022 року укладено Договір «Кредитна картка Універсальна» шляхом підписання заяви на приєднання до Умов та Правил наданння банківських послуг, відповідно до якого їй надано кредитний ліміт у розмірі 60\~000 грн на розрахунковий рахунок IBAN [NUMBER] . У зв`язку із простроченням виконання нею зобов`язань за кредитним договором, банк почав нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3,5%, що пердбачено умовами договору. До моменту виходу на прострочення, 26.02.2025 року [PERSON] було повідомлено АТ КБ «Приватбанк» та направлено заяву на електронну пошту з інформацією про те, що її чоловік [PERSON] перебуває у складі ДФТГ [INFO] на підставі контракту, відповідно до якого на неї поширюється гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прохання скасувати нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Банк відмовив у перерахуванні відсотків, посилаючись на неповний перелік документів та з пропозицією звернутися у відділення з оригіналами документів. 31.03.2025 року на адресу позивачки прийшла відповідь про відмову у скасуванні нарахованих відсотків. 09.04.2025 року, після звернення пзивачки до НБУ, за №20.1.0.0.0/7-250401/80644 відповідач надав відмову у задоволенні її вимог з мотивів того, що для отримання гарантій для дружини чоловік повинен бути мобілізований, з відповідним мобілізаційним розпорядженням та наказом. Дія вказаної норми не розповсюджується на контрактників. З матеріалів справи вбачається, що за час досудового врегулювання АТ КБ «Приватбанк» нарахував позивачу відсотки за користування кредитним лімітом та списав кошти в рахунок погашення цих же відсотків: за березень 4029,14 грн; квітень 2167,60 грн; травень 2134,36 грн. Всього банком було списано коштів на суму 6\~690,64 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач в судовому засіданні зазначила, що вона є дружиною [PERSON] , що підтверджується колпією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , який перебуває у складі ДФТГ Черкаської територіальної громади № 1 на підставі контракту, а тому на неї поширюється гарантії соціального і правововго захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Аналіз вищевикладених положень дає можливість зробити висновок, що пільги стосовно звільнення від нарахування процентів за користування кредитом мають не всі військовослужбовці, а лише ті, які підпадають під визначені у законі категорії. Категоріями військовослужбовців, які мають пільги щодо звільнення від нарахування процентів за користування кредитом, є: 1) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; 2) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 3) інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 вказаного Закону. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. На підтвердження наявності у [PERSON] пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачем надано копію військового квитка серії [NUMBER] , копію контракту від 14.01.2025 . Сукупний аналіз вказаних документів дає можливість зробити висновок, що з 02.03.2022 року [PERSON] перебував на військовій службі , 06.12.2022 року звільнений з військової служби. 14.01.2025 року між командиром добровольчого формування [INFO] та [PERSON] укладено контракт про виконання завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади. Контракт було укладено строком на 3 роки. Відомості про припинення його дії відсутні. Таким чином, з наданих суду документів не вбачається, що [PERSON] є: 1) військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; або 2) військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; або 3) іншим військовослужбовцем, під час дії особливого періоду, який брав або бере участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 вказаного Закону. Натомість з наданих документів вбачається, що [PERSON] проходить військову службу за контрактом, тобто не відноситься до категорії мобілізованих військовослужбовців. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, що її чоловік [PERSON] підпадає під перелік чітко визначених категорій військовослужбовців, які відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають пільги на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом. У зв`язку з цим підстав для застосування вказаних пільг і до позивача, як дружини військовослужбовця, не встановлено, а відповідно нарахування процентів за користування [PERSON] кредитними коштами є правомірним та обґрунтованим. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт можливості звільнення її від сплати нарахованих банком процентів за користування кредитним лімітом, а на відповідача - обов`язок спростувати дані вимоги позивачки. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення її прав при нарахуванні відсотків за користування кредитними коштами. На підставі цього суд приходить до висновку про відмову позивачу у заявлених позовних вимогах. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач при зверненні із даним позовом до суду була звільненена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed