Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

05 квітня 2024 року представник заявника [PERSON] звернувся до суду із заявою [PERSON] , де заінтересованою особою є Світловодський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення юридичного факту народження особи. Вимогою заяви є встановлення факту народження дитини - дівчинки, [PERSON] , яка народилася [INFO] в м.Корольов Московської області, росія, у матері дитини, громадянки України [PERSON] , [INFO] , та батька дитини, громадянина України [PERSON] . Обгрунтовує заяву тим, що [INFO] на території рф народилася донька заявниці - [PERSON] . Батьком дитини, є чоловік заявниці - [PERSON] . Факт народження дитини підтверджується довідкою про народження №686. У зв`язку з тим, що народження відбулося в рф, то свідоцтво про народження було видане там же, в м.Корольов Московської області. Після народження дитини, батьки дитини довгий час проживали в м.Львів, з 2020 по 2022 роки в м.Харкові. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, заявниця із сім`єю виїхали з Харкова та при переїзді загубили свідоцтво про народження дитини видане на території рф. Єдиними документами, які залишилися про народження дитини, це довідка про народження №686 від 20 травня 2008 року, яка видана на території рф. Доньці заявниці вже майже 16 років і їй необхідно отримати паспорт громадянина України, проте через відсутність свідоцтва про народження, отримати паспорт неможливо. З даного питання вона зверталася до Світловодського відділу РАЦСу, проте отримано відповідь, що з грудня 2023 року припинено дію міжнародної конвенції з правової допомоги із рф. В зв`язку з чим, неможливо витребувати з рф м.Корольова копію чи дублікат свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з чим, вона звертається до суду із вказаною заявою. Ухвалою від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 06 листопада 2024 року заяву залишено без розгляду, на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2025 року ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою від 25 квітня 2025 року прийнято до розгляду вказану справу та призначено судовий розгляд. Ухвалою від 26 серпня 2025 року залучено до участі у справі [PERSON] , [INFO] , в якості заінтересованої особи №2. Заявник [PERSON] в судовому засідання пояснила, що після школи, яку вона закінчила в м.Світловодськ, вона не склала іспити у м.Дніпрі і тітка її забрала до себе в Москву, де вона навчалася та проходила практику. [PERSON] на той час працював у Москві. Обоє вони є громадянами України. 04 серпня 2007 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований [INFO] , за місцем їх тоді проживання. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася дитина - донька [PERSON] . Факт народження підтверджується довідкою про народження №686 виданою Корольовським відділом ЗАГС Московської області. У м.Корольов вони жили до літа 2009 року, а потім переїхали до м.Львів, до батьків чоловіка та періодично приїздили в гості до її батьків в м.Світловодськ. Коли стало питання влаштовувати дитину в дитячий садочок та до школи, то з`ясувалося, що це неможливо. Оскільки, дитина не є громадянкою України і свідоцтво про народження дитини видане на території рф не діє на території України. Через свою необізнаність та молодий вік вони це питання не вирішували. Дитина в садочок не ходила, оскільки була на вихованні у матері чоловіка заявниці, а до школи влаштували через знайомих. В 2020 році деякий час вони проживали у Харкові. Потім з метою заробіток вона з чоловіком виїхали до Німеччини в 2020 році, а донька залишилася у м.Львів проживати із свекрухою заявниці та навчатися в школі. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України ними було прийнято рішення доньку забрати до себе. Перевезенням дитини займалася мати її чоловіка, яка при перетині кордону, за невідомих обставин втратила оригінал свідоцтва про народження доньки виданий Корольовським ЗАГС Московської області. Наразі вони всі проживають на території Німеччини. Дитина їх обліковується там, як біженка. Проте, в травні 2026 року дитині виповниться 18 років і виникає питання як отримати дитині паспорт громадянки України, оскільки вона наразі жодних документів на підтвердження особи не має. Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву повністю та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи №1 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заінтересована особа №2 [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву повністю та надав аналогічні пояснення тим, що були надані заявником. Заслухавши пояснення заявника, його представника, заінтересованої особи №2, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до слідуючого висновку. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в м.Світловодськ Кіровоградської області. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м.Львів Львівської області. Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України та [PERSON] , [INFO] , громадянка України, 04 серпня 2007 року уклали шлюб, який зареєстрований Королівським відділом ЗАГСу Головного управління ЗАГС Московської області. Прізвище дружини в результаті укладення шлюбу змінено на « [PERSON] ». Особи заявника та заінтересованої особи №2 підтверджується їхніми паспортами громадянина України. Заявник [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . 15 березня 2024 року представнику заявника [PERSON] Світловодським відділом ДРАЦСу в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надано письмову відповідь, що витребування документа про народження дитини з російської федерації неможливо, оскільки 29 грудня 2023 року припинено дію міжнародного договору для України. В зв`язку з чим, повторна видача свідоцтва про народження дитини може бути здійснена лише на підставі рішення суду про встановлення факту народження. Згідно довідки про народження №686, яка засвідчена нотаріально 12 березня 2024 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального окргу Кіровоградської області Васильченко В.М. за №191, вбачається, що в архіві Корольовського ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області наявний запис акту про народження [PERSON] №686 від 20 травня 2008 року, дата народження [INFO] - м.Корольов, Московської області, росія. Батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] . На підтвердження обставин викладених в заяві також надано фотознімки, якими підтверджується народження дитини в сім`ї [PERSON] та її зростання. Нотаріально посвідчені заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд не бере як належний та допустимий доказ, оскільки дані особи не є сторонами у справі, чи свідками, а свої пояснення надали вільно, без попередження їх про кримінальну відповідальність. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до статей 3, 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина має бути зареєстрована відразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до статті 6 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ "Про громадянство України" (далі - Закон № 2235-ІІІ) громадянство України набувається, зокрема, за народженням. Згідно із статтею 7 Закону № 2235-ІІІ особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України). Згідно із статтею 144 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема, фактів народження фізичної особи та її походження. Свідоцтво про народження є основним документом, що засвідчує особу дитини до отримання паспорта громадянина України. Від наявності в дитини такого документа залежить виникнення у неї та реалізація особистих немайнових та майнових прав. Судом встановлено, що в громадян України [PERSON] та [PERSON] , які перебували між собою в шлюбі, народилася [INFO] донька [PERSON] . Дитина народилася за місцем тимчасового перебування та проживання батьків в м.Корольов, Московської області, росія. Єдиним доказом народження дитини є довідка про народження №686 від 20 травня 2008 року. Оригінал свідоцтва про народження дитини втрачено під час перевезення дитини в період воєнного стану з території України до Німеччини. Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV "Про міжнародне приватне право" (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 "Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю рф. У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України. На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX "Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (далі - Закон № 2783-IX). 22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті "Голос України" та 23 грудня 2022 року він набрав чинності. Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України "Про міжнародні договори України" містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про народження [PERSON] видане у м.Корольов Московської області росія, може підтверджувати особу цієї дитини лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем. Разом з тим, із заяви [PERSON] вбачається, що вона не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про народження дитини. З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною заявниця позбавлена фізичної можливості, як на звернення за дублікатом втраченого свідоцтва про народження дитини на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля. Батьки дитини є громадянами України, перебувають у шлюбі, тимчасово працюють та проживають на території Німеччини, тому неповнолітня [PERSON] має право на набуття громадянства України за народженням. При відсутності медичних документів для державної реєстрації народження, державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (стаття 319 ЦПК України). Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду. Особисті немайнові та майнові права неповнолітньої [PERSON] перебувають у стані правової невизначеності, фактично дитина не має громадянства та позбавлена прав, які з цим пов`язані, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана заява [PERSON] підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved