Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

[PERSON] (далі заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із [PERSON] , заінтересована особа: Козелецька об`єднана територіальна громада в особі Козелецької селищної ради, Чернігівського району, Чернігівської області. Заява обгрунтована тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. На початку 2025 року Позивач дізнався, що ще за життя [PERSON] , в разі його смерті, заповів все своє майно, де б воно і з чого не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону, мені своєму сину [PERSON] . При оформленні спадкових прав виникла необхідність встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем, оскільки рівень спорідненості впливає на оподаткування прийнятої спадщини. Документи, що підтверджують родинні відносини заявника із спадкодавцем, містять різне написання прізвища. Заявник просить встановити факт, що він є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 05.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено її розгляд на 23.09.2025 з викликом заявника та заінтересованої особи. Від представника заінтересованої особи 09.09.2025 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заявник в судовому засіданні свою заяву підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Крім того, вказав, що про те, що на його ім`я батьком [PERSON] , який помер у 2009 році, складено заповіт на земельну ділянку (пай), він дізнався від своєї сестри [PERSON] , яка у свою чергу прийняла спадщину після смерті їхньої матері [PERSON] у січні 2025 року. Сестра знайшла заповіт у будинку матері та передала його заявнику. Звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини, заявник отримав усну відмову, у зв`язку з тим. що його прізвище у документах, необхідних для оформлення спадщини не співпадає з прізвищем спадкодавця. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , який є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим виконкомом Білейківської сільської ради, Козелецького району, Чернігівської області 09 червня 2009 року, актовий запис про смерть за № 07 (а.с. 6). Після його смерті залишилося спадкове майно, що знаходиться на території Козелецької об`єднаної територіальної громади, Козелецької селищної ради, Чернігівського району (колишньої Білейківської сільської ради, Козелецького району), Чернігівської області. А саме земельні ділянки частки паю загальною площею 2,25 га, посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-ЧН № 048084 від 26.08.2002 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 458, виданим на ім`я [PERSON] (а.с. 4) про, що 25.04.1998 року був складений заповіт, посвідчений секретарем виконкому Білейківської сільської ради, Козелецького району, Чернігівської області, що зареєстрований в реєстрі за № 15. За життя [PERSON] , заповів все своє майно, де б воно і з чого не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону, своєму сину [PERSON] (а.с. 9). Заявник [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 02.03.1963 (а.с. 8). Однак, у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] в графі прізвище вказано « [PERSON] », у зв`язку з чим виникла необхідність доказу родинного зв`язку. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду свідчення, що тривалий час були близько знайомі із [PERSON] та його сином [PERSON] . Інформація про їх спорідненість як батька і сина свідкам відома достовірно та жодних сумнівів не викликає. Згідно зі\~ст.\~293\~ЦПК України\~окреме провадження\~ це\~вид непозовного\~цивільного судочинства,\~в порядку\~якого розглядаються\~цивільні справи\~про підтвердження\~наявності або\~відсутності юридичних\~фактів,\~що мають\~значення для\~охорони прав,\~свобод та\~інтересів особи\~або створення\~умов здійснення\~нею особистих\~немайнових чи\~майнових прав\~або підтвердження\~наявності чи\~відсутності неоспорюваних\~прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про\~встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які бути встановлені судом, зокрема факт родинних стосунків між фізичними особами (п. 1). Згідно ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18 зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Визнаючи подані позивачем письмові докази достатніми та достовірними доказами, суд надав їм оцінку в їх сукупності, які в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суди дійшли правильних висновків про доведеність родинних відносин між позивачем та померлою особою. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21. В своїй постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на висновках про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту родинних стосунків, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Як стверджує заявник у своїй заяві, при оформленні спадкових прав виникла необхідність встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем, оскільки рівень спорідненості впливає на оподаткування прийнятої спадщини, проте документи, що підтверджують родинні відносини заявника із спадкодавцем, містять різне написання прізвища спадкодавця. Дослідивши надані заявником документи, суд доходить висновку, що вказаними документами у їхньому взаємозв`язку поза розумним сумнівом підтверджується, що заявник є сином [PERSON] , а розбіжності у документах, які унеможливлюють встановити факт родинних стосунків у позасудовий спосіб, мають місце через те, що допущені помилки при написанні прізвища заявника у свідоцтві про народження заявника, на підставі якого у подальшому оформлялися інші документи, зокрема паспорт громадянина України. За таких обставин заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved