Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідачки, позичальниці) про стягнення заборгованості за договором позики на умовах повернення позики в кінці строку позики № 76877688 від 08.10.2023 року ( надалі - кредитний договір). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклав кредитний договір з ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі - кредитор), отримав кошти однак належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконує, що є підставою для стягнення заборгованості. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу. 13 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 10 вересня 2025 року, суд відклав на 26 вересня 2025 рік, оскільки це була перша неявка відповідача, повідомленого належним чином ((штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0610274220263) і який не проінформував суд про причини неявки. Відзиву відповідач не подав. В судове засідання, призначене на 26 вересня 2025 рік, сторони не з`явилися. Суд не визнавав явку учасників справи обов`язковою. Позивач та його представник були повідомлені про дату та час судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься прохання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач повідомлений про дату та час судового засідання шляхом скерування поштового рекомендованого відправлення з повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0610279280647). Судова повістка прибула 16.09.2025 року в пересувне відділення за адресою та графіком надання послуг в населеному пункті і з того часу відомостей про її подальшу долю АТ «Укрпошта» не надала. Направлення повістки рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки її отримання адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18). У справі "Гарячий проти України" (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції. Крім того, суд скерував судову повістку на електронну адресу відповідача, яка зазначена в позовній заяві, та яку відповідач отримав 11.09.2025 року. Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді їх справи вжив всі можливі засоби, однак, в судове засідання, призначене на 26.09.2025, вони не з`явилася. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 08.10.2023 року кредитор та відповідач уклали кредитний договір. Відповідно до умов якого кредитор зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики . Сума позики 9000,00 грн, строк позики та строк договору - 5 днів, процентна ставка - 2,5 % в день (фіксована), знижена процентна ставка - 1% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 % в день. В п. 21-24 кредитного договору визначено порядок укладення кредитного договору та ідентифікації і верифікації позичальника. Дата надання позики - 08.10.2023 рік. Дата повернення позики (останній день) - 12.10.2023 рік. В додатку №1 до кредитного договору зазначено, що сума процентів за весь час користування кредитом становить 450,00 грн та підлягає сплаті 12.10.2023 року. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором ( п.4 кредитного договору) Номер електронного платіжного засобу відповідачки [NUMBER] . Кредитор підписав кредитний договір та додаток №1 до нього електронним цифровим підписом 08 жовтня 2023 року. Відповідач підписав кредитний договір електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором 1YHoGF98H1) 08 жовтня 2023 року. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. ТОВ »Фінансова компанія »Фінекспрес» підтвердило прийняття до виконання та завершення наступної платіжної операції ( ініціатор платіжної операції -кредитор): 1) дата - 08.10.2023 року; 2) номер платежу 9dcdfa8c-3f34-413d-8668-a9c15b48006d; 3) сума - 9000,00 грн; 4) отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] , що підтверджується паперовою копією довідки №КД-000034153/ТНПП від 16.06.2025 року, виданої ТОВ »Фінансова компанія »Фінекспрес». Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором станом на 11.04.2024 рік становить 18837,90 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4680,00 грн, по процентам - 14157,90 грн. На підставі математичних дій суд констатує , що нарахування відсотків за процентною ставкою 1 % в день здійснювалось з 08 жовтня 2023 року до 29 листопада 2023 року включно, а з 30 листопада 2023 року до 27 лютого 2024 року - за процентною ставкою 2,5 % в день. Відповідач погасив 4320,00 грн. по тілу кредиту. 14 червня 2021 року між кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким новий кредитор зобов`язується передати (сплатити) кредитору грошові кошти, а кредитор зобов`язується відступити новому кредитору права вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників. Відповідно до п. 1.2 перехід права вимоги до позивача відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває права вимоги. В цьому договорі сторони узгодили перелік документів, які кредитор передає новому кредитору на підтвердження дійсності та наявності права вимоги до боржників. 28 липня 2024 року сторони внесли зміни до п. 1.3. договір факторингу № 14/06/21 щодо інформування боржників про відступлення права вимоги. 13 червня 2024 року сторони внесли зміни в п.9.1. кредитного договору щодо строку дії договору факторингу № 14/06/21. 11.04.2025 року між кредитором та новим кредитором укладено додаткову угоду №22 до договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, за якою було відступлено право вимоги згідно реєстрів боржників № 22 та 23 від 11.04.2024 року. В цей же день кредитор та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру боржників № 22 від 11.04.2024 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. 15.04.2024 року новий кредитор сплатив фінансування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 21156 від 15.04.2024 року. Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі, позивач набув 11.04.2024 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року до договору факторингу від № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Розмір боргу співпадає з розміром заборгованості у розрахунку від 11.04.2024 року та становить 18837,90 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4680,00 грн, по процентам - 14157,90 грн. Копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу із статуту та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ІК № 146 від 20.10.2015 року підтверджується, що кредитор є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та має право на надання послуг з кредитування. Копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №624024 від 12.01.2010 року, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №183 від 27.12.2007 року, розпорядження № 691 від 23 березня 2017 року, витягу із статуту підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Згідно копій рішення Загальних зборів засновників від 26.06.2014 року, оформленого протоколом №41, та наказу №ФК125-к від 02.07.2014 року Генеральним директором позивача є [PERSON] . Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідач підписав кредитний договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК та підтверджує факт укладення цього договору. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Факт перерахування кредитором відповідачеві кредитних коштів підтверджується копією довідки ТОВ »Фінансова компанія »Фінекспрес» від 16.06.2025 року про здійснення 08.10.2023 року успішного переказу на суму 9000,00 грн, номер картки [NUMBER] , отримувач - [PERSON] . У довідці ТОВ »Фінансова компанія »Фінекспрес» зазначені номер трансакції, дату та суму платежу, прізвище та ім`я отримувача, номер платіжної картки [NUMBER] . Цей номер платіжної картки відповідає номеру платіжної картки, яку зазначив відповідач в кредитному договору. Суд вважає цю довідку достатньою для підтвердження факту виконання кредитором свого обов`язку передати у власність відповідачу суми позики. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. Визначаючи розмір заборгованості відповідачки, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4680,00 грн, оскільки відповідач не надав доказів щодо його повного погашення. Позивач врахував суму погашеного кредиту в розмірі 4320,00 грн. ( 9000,00-4320,00=4680,00 грн). Щодо правильності обчислення заборгованості по процентам, то перевіркою встановлено, що згідно умов договору строк кредитування становить 5 днів до 12.10.2023 року, 5 днів становить і строк дії договору, відповідно до додатку №1 до кредитного договору сума нарахованих процентів за час користування позикою становить 450,00 грн. Відомостей про те, що строк кредитування чи строк дії договору пролонгований не має. Позивач не пояснює нараховану суму процентів в розмірі 14157,90 грн. Виписка кредитора не містить інформації, ні про відсоткову ставку, за якою нараховані відсотки, ні правову підставу їх нарахування. Суд самостійно, шляхом арифметичних дій, встановив розмір відсоткової ставки, яка застосовувалась у розрахунку для нарахування відсотків. Суд лише припускає, що нарахування такого розміру відсотків пов`язане з умовами п. 4. кредитного договору. При цьому строк кредитування становить 5 днів, як і строк дії договору. ( п. 2.2. кредитного договору). Питання нарахування відсотків після закінчення як строку кредитування, так і строку дії договору неодноразово було на розгляді Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором ( див., наприклад, п. 141 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України» Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції Закону, чинної на момент укладення кредитного договору) у разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача фінансових послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача. Крім того, у разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав), що узгоджується з висновками, які викладені в п. 128 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року. Враховуючи, що позивач ніяк не пояснив правової природи нарахованих відсотків після закінчення строку кредитування та строку дії договору, суд виснує, що до стягнення підлягають лише відсотки в сумі 450,00 грн, нараховані відповідно до п.2.3.( знижена процентна ставка - 1 % в день) як плата за користування кредитом в межах строку кредитування та строку дії договору з 08.10.2023 року до 12.10.2023 року ( включно). У підсумку суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 5130,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4680,00 грн та заборгованість по процентам - 450,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив 3028,00 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 5130,00 грн, що становить 27,23 % (5130,00 х 100 %/18837,90, а тому судовий збір у пропорційному розмірі 824,52 грн. потрібно покласти на відповідача.

Outcome: partial