Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

27 травня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою\~ відповідальність «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису №14911 від 12.03.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів у сумі 16478,92 грн. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень дізнався про наявність відносно нього відкритого виконавчого провадження та про примусове виконання виконавчого напису №14911, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я. В. 12.03.2021 року, про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 112595353 від 09.01.2020 року, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Однак наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою, оскільки позивач кредитний договір не підписував. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки вчинено за відсутності необхідних документів, передбачених Переліком документів, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. На момент вчинення виконавчого напису нотаріус не переконався в безспірності заборгованості, не отримав від сторін первинних документів щодо видачі кредиту, до того ж наданий нотаріусу розрахунок боргу, здійснений відповідачем не може вважатися доказом безспірності вимог стягувача до боржника. Відтак, стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, до якої входять, зокрема, і відсотки за користування кредитом, свідчить про те, що заборгованості не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою. Таким чином було допущено порушення порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також зазначає, що в межах виконавчого провадження із позивача було стягнуто 16 478,92 грн. Вважає, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання спірного виконавчого напису нотаріуса відсутні, оскільки набуті відповідачем безпідставно, та фактично були стягнуті на користь відповідача, як стягувача, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Крім цього, прохає стягнути з відповідача на його користь витрати на правовому допомогу в розмірі 4400 грн. 20 червня 2025 року від представника відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» - Тимошенко О. О. до суду надійшли додаткові пояснення, у яких він прохав відмовити у задоволенні позовних вимоги в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів у розмірі 16478,92 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4400 грн. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 травня 2025 року у справі № 532/1287/25 (2-з/532/11/2025) зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 67645586 з примусового виконання виконавчого напису № 14911, вчиненого 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак його представник Сабадирь В. О. подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Представник відповідача, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я. В, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомляла. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я. В, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи та письмових пояснень по суті позову не подавала. Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною на підставі статей 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14911, про звернення стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 112595353 від 09 січня 2020 року, укладеним із ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступників усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 74 від 14 квітня 2020 року є ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05.08.2020 року, реєстр прав вимоги № 3 від 29 січня 2021 року є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (стягувач), заборгованості. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року в сумі 25 112 грн, яка складається із: 8000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10 903,20 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 6208,80 грн строкова заборгованість за штрафами і пенею. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі\~ статті\~ 31\~ ЗУ\~ «Про\~ нотаріат»\~ стягнуто плати зі стягувача у розмірі 1200 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 26 312 грн (а.с. 15). 23.11.2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Райдою О. С. на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 14911, виданого 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В, відкрито виконавче провадження № 67645586, про що винесено постанову про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованість у розмірі 26312,00 грн (а.с. 16). Також судом установлено, що в межах виконавчого провадження № 67645586 з [PERSON] стягнуто кошти в сумі 16 478,92 грн, із яких: 14 381,03 грн в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», 1597,89 грн в рахунок погашення основної винагороди\~ приватного виконавця, 500 грн витрати виконавчого провадження (а.с. 19). Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно- правової відповідальності, це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону «Про нотаріат»). Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить й Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотриманою (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. При цьому, ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2020 року у справі №674/918/17). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно матеріалів справи вбачається, що 09.01.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено договір № 112595353. Зазначений договір нотаріально не посвідчений (а.с. 17-18). З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем. За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що [PERSON] має безспірну заборгованість перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» за кредитним договором № 112595353 від 09.01.2020 року, а також, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за спірним виконавчим написом, не перевірив умови, за наявності яких можна вчинити виконавчий напис на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а також доказів про належне повідомлення боржника про відступлення права вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та про розмір заборгованості, термін її сплати, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 14911, вчиненого 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 16 478,92 грн суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Для виникнення зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає в зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про визнання виконавчого напису №14911, вчиненого 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису, стягнутих в рахунок погашення заборгованості на користь стягувача,\~ відсутні, в зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Як вбачається з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я. В. № 8059 від 14.05.2025 року, загальна сума стягнутих коштів за виконавчим провадженням № 67645586 складає 16 478,92 грн, із яких: 14 381,03 грн - в рахунок погашення заборгованості на користь стягувача, 1597,89 грн -\~ в\~ рахунок\~ погашення основної винагороди приватного виконавця, 500 грн - витрати виконавчого провадження (а.с. 19). Разом з тим, судом установлено, що кошти в розмірі 1597,89 грн основної винагороди приватного виконавця та 500 грн мінімальні витрати виконавчого провадження не є набутими відповідачем - ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС». Суд вважає, що грошові кошти, стягнуті в рахунок погашення заборгованості на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» в розмірі 14 381,03 грн (16 478,92 грн - 1597,89 грн - 500 грн) підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. При цьому суд звертає увагу, що за виконавчим провадженням сплачено основну винагороду приватного виконавця і витрати виконавчого провадження (1597,89 грн і 500 грн), які не можуть бути повернуті позивачу, оскільки ці кошти не були сплачені ним на рахунок відповідача у справі. Це питання підлягає вирішенню в межах Закону України «Про виконавче провадження» та правовідносин позивача і виконавчої служби, яка здійснювала виконавче провадження щодо виконання скасованого виконавчого напису; ці кошти не можуть бути відшкодовані в порядку статті 1212 ЦК України відповідачем позивачу. Таким чином, суд вбачає підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 14 381,03 грн. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частин 7, 8 статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З огляду на зазначене, оскільки відповідних клопотань до суду не надходило, заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 травня 2025 року у справі № 532/1287/25 (2-з/532/11/2025) у виді зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 67645586 з примусового виконання виконавчого напису № 14911, вчиненого 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, необхідно вважати такими, що продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, позов задоволено частково (заявлено на суму 16478,92 грн, а задоволено на 14381,03 грн, тобто на 87,27%), то із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір» пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: за вимогу немайнового характеру про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в розмірі 1211,20 грн та за вимогу майнового характеру про стягнення безпідставно набутих коштів, що складає 1057,01 грн ( 87,27 % задоволених позовних вимог від 1211,20 грн), а всього в сумі 2268,21 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн. Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу у розмірі 4400 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію Договору про надання адвокатських послуг № 23/1 від 30.04.2025 року, укладеного між [PERSON] та АО «Захист», Акт виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг № 23/1 від 30.04.2025 року, із зазначенням наданих послуг адвоката на загальну суму 4400 грн, а також квитанцією від 06.05.2025 року про фактичну оплату юридичних послуг в розмірі 4400 грн (а.с. 21-22, 25-26). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Таким чином, аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає понесені позивачем витрати обґрунтованими, такими, що відповідають критерію розумності, складності та конкретним обставинам справи. Підстав для зменшення вказаних витрат на правову допомогу суд не вбачає, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. При цьому, враховуючи, що позов задоволено частково, то відповідно і розмір понесених витрат підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених вимог. Із урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 3839,85 грн (виходячи з розрахунку: 14381,03 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 4400 грн (сума витрат на правничу допомогу) / 16 478,92 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial