Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук Сергій Валерійович звернувся до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 5200,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (далі ТОВ «ЗАЙМЕР») як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником з використанням електронного цифрового підпису позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, укладено договір про надання фінансового кредиту № 128317, за умовами п. 1.1. якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 1000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі в національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, строком на 30 днів, з фіксованою процентною ставкою 2% в день, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ») зазначає, що первісний кредитор ТОВ «ЗАЙМЕР» зі своєї сторони умови договору виконав повністю, надав клієнту кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання не виконав, на день звернення з позовом строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим, посилаючись на статті 524, 525, 526, 533, 536, 610, 611, 625, 629, 1049, 1050 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача 5200,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 4200,00 грн, оскільки стверджує, що ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» викупив у ТОВ «ЗАЙМЕР» право вимоги до боржника на підставі договору факторингу № 01-28/10/2021, що підтверджено витягом з реєстру боржників до зазначеного договору факторингу від 28.10.2021. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області Турчин-Кукаріної І.В. від 09.07.2025 позовну заяву представника позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» залишено без руху та надано строк на усунення недоліків заяви. 22.07.2025 представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. у строки встановлені судом подав заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09.07.2025, до якої долучено розрахунок заборгованості за договором № 128317 від 13.06.2020, укладеним між ТОВ «ЗАЙМЕР» та позичальником [PERSON] . Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28.07.2025 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду по суті на 15:30 год 26.08.2025, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи. 25.08.2025 від представника позивача Пархомчука С.В. надійшла заява про розподіл судових витрат та розгляд справи у відсутності позивача, у якій представник позивача зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. У зв`язку з відпусткою головуючої судді Турчин-Кукаріної І.В. судове засідання відкладено на 25.09.2025. У судове засідання, призначене на 25.09.2025 учасники справи не з`явились, заяв чи клопотань до суду не надходило. Надіслана відповідачу копія ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду повернулась на адресу суду 08.08.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Надіслана відповідачу судова повістка про виклик до суду на 25.09.2025 повернулась на адресу суду 16.09.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи судом. З урахуванням позиції Верховного Суду у справі № 752/8103/13-ц від 24.10.2024, якщо сторони судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 03.05.2022 у справі № 520/5386/15-ц). Окрім цього, із урахуванням поданого у позовній заяві клопотання позивача про розгляд справи у відсутності представника позивача, а також заяви про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи, на підставі положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу 25.09.2025 за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів та постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту та договору факторингу. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, зазначених у позові, суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи, виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. Суд встановив, що 13.06.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] з використанням електронного цифрового підпису позичальника, відтвореним шляхом використання [PERSON] одноразового ідентифікатора, надісланого на номер його мобільного телефону, укладено договір про надання фінансового кредиту № 128317. Відповідно до п. 6.1. зазначеного договору, цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Як вбачається із п. 7 договору, його підписано [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора KL2822. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику укладення електронних договорів кредиту на сайті є неможливим. Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №623/2936/19. Аналогічна правова позиція сформована у низці постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі №\~561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем було виконано, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про належне укладення договору про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020 між первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР» та клієнтом [PERSON] з використанням електронних цифрових підписів його контрагентів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За умовами\~п.\~1.1.\~зазначеного договору\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 128317,\~товариство надало\~клієнту фінансовий\~кредит в\~розмірі 1000,00\~грн на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. У п. 1.2. договору про надання фінансового кредиту № 128317 зазначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто, до 12.07.2020, строк дії договору 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу, тип процентної ставки фіксована (п. 1.3. договору). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п. 1.4. договору). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. До відносин за кредитним договором застосовуються положення § 1 Глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено § 2 Глави 71 ЦК України (кредит) і не випливає із суті кредитного договору. На вимогу\~ст.\~1047\~ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Платежі Онлайн» 09.04.2025 за вих. № 872/04, ТОВ «Платежі онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомив, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, сайт торговця: cly.com.ua, тип транзакції: видача; номер транзакції: 29203-22033-26707; номер замовлення: A250606B68546CLY128317T847290; сума, грн: 1000,00; дата та час проведення: 13.06.2020 о 10:10:04 год; номер платіжної картки: [NUMBER] ; емітент платіжної картки: PRIVAT BANK; код авторизації: 075116; опис: видача кредиту № 128317. Як вбачається із п. 7 договору про надання фінансового кредиту № 128317, у реквізитах клієнта [PERSON] зазначено рахунок позичальника № [NUMBER] . Відтак, матеріалами справи підтверджено, що первісний кредитор ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язання перед [PERSON] , взяті на себе за договором про надання фінансового кредиту № 128317, виконав у повному обсязі, грошові кошти у сумі 1000,00 грн, було передано відповідачу у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором\~не встановлений\~строк повернення\~позики або\~цей строк\~визначений моментом\~пред`явлення\~вимоги,\~позика має\~бути повернена\~позичальником протягом\~тридцяти днів\~від дня\~пред`явлення\~позикодавцем вимоги\~про це,\~якщо інше\~не встановлено\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На день\~звернення до\~суду ТОВ\~«ФК «КЕШ\~ТУ ГОУ»\~з цим\~позовом строк\~дії кредитного\~договору минув,\~як стверджує\~позивач,\~відповідач відповідно\~до п.\~1.2.\~договору про\~надання фінансового\~кредиту №\~128317\~від 13.06.2020\~позичені ним\~грошові кошти\~первісному кредитору\~в строк\~до 12.07.2020\~або достроково\~не повернув,\~проценти за\~користування кредитом\~не сплатив.\~У матеріалах\~справи відсутні\~докази того,\~що відповідач\~свої зобов`язання\~перед первісним\~кредитором,\~взяті на\~себе за\~договором про\~надання фінансового\~кредиту №\~128317\~від 13.06.2020\~виконав повністю\~або частково. Оскільки докази виконання [PERSON] взятих на себе за договором про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020 обов`язків з повернення позичених грошових коштів та процентів у матеріалах справи відсутні, суд вважає невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020 встановленим фактом. У ході дослідження наявності у позивача права на позов у контексті переходу права вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020, укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , суд встановив таке. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом (ст. 1082 ЦК України). За змістом ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №\~01-28/10/2021, за умовами якого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» передало грошові кошти в розпорядження ТОВ «ЗАЙМЕР» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Пунктами 6.1, 6.2, 7.1, 7.2 договору факторингу визначено, що клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Клієнт передає, а фактор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості. Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п. 7.2. договору. В якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги фактор сплачує клієнту плату у розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1 444 834,08 грн (один мільйон чотириста сорок чотири тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 08 коп.) без ПДВ. Фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п. 7.1 цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, двома платежами: 722 417,04 грн, (сімсот двадцять дві тисячі чотириста сімнадцять гривень 04 коп.) (50%) - протягом 5 (п?яти) робочих днів з дати підписання сторонами цього договору, 722 417,04 грн (сімсот двадцять дві тисячі чотириста сімнадцять гривень 04 коп.) (інші 50%) протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. Днем здійснення оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта. Як вбачається з платіжних інструкцій № 1653 від 02.11.2021, № 1672 від 23.11.2021 та платіжного доручення № 432 від 02.11.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перерахувало ТОВ «ЗАЙМЕР» кошти у загальній сумі 1 444 834,08 гривень як плату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020 на загальну суму 5200,00 гривень. Відтак, суд вважає доведеною обставиною перехід на підставі договору факторингу №\~01-28/10/2021 від 28.10.2021 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020, укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] . Отже, судом встановлено факт укладення договору про надання фінансового кредиту №\~128317 від 13.06.2020 між первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР» та позичальником [PERSON] шляхом проставлення електронних цифрових підписів його контрагентів, факт виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» його зобов`язань перед [PERSON] , взятих на себе за договором про надання фінансового кредиту № 128317, з передачі грошових коштів у сумі 1000,00 грн відповідачу у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, у повному обсязі, невиконання [PERSON] зобов`язань перед первісним кредитором, взятих на себе за договором про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020, а також вважає доведеною обставиною перехід на підставі договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020, укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] . Як вбачається із долученого позивачем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» детального розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №\~128317 від 13.06.2020, сума загальної заборгованості відповідача перед позивачем становить 5200,00 грн, з них 1000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу (за тілом кредиту) та 4200,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. На підставі положень ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Стосовно суми заявленого до стягнення основного зобов`язання (тіла кредиту) в розмірі 1000,00 грн суд виходить із відсутності у справі доказів виконання відповідачем його обов`язків щодо повернення позичених коштів, відтак, зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 4200,00 грн, суд здійснив перерахунок нарахованих позивачем процентів за період дії кредитного договору, з урахуванням положень п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 2.1., 2.3., 3.3.3. договору про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020, а саме: протягом 30 днів з 13.06.2020 по 12.07.2020, 180 днів з 13.07.2020 по 09.01.2021 (період нарахування процентів за прострочення погашення кредиту відповідно до умов п. 2.3. договору) застосовуючи до договору фіксовану процентну ставку у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У результаті перерахунку нарахованих позивачем процентів за формулою: сума процентів = (1000 (грн) / 100 Х 2 Х 30 (днів) + 1000 (грн) / 100 Х 2 Х 180 (днів) = 600 + 3600 = 4200,00 (грн), суд дійшов висновку, що позивач просить суд стягнути проценти за період користування кредитом у розмірі, передбаченому умовами договору про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020. Із урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, крім цього, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. На підставі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позичених коштів в будь-який час. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд зауважує, що обрана відповідачем процесуальна поведінка, у тому числі неявки в судові засідання, неподання заяв по суті справи, доказів у встановлені процесуальні строки унеможливлюють формування у справі висновків про повну або часткову безпідставність позовних вимог. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, з дотриманням вимог процесуального права, суд дійшов висновку про те, що майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку, позов підлягає задоволенню, а порушене право відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 128317 від 13.06.2020, укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень 00 копійок, з яких: 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок заборгованості за основною сумою боргу (за тілом кредиту), 4200 (чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок заборгованості за нарахованими процентами. Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно до ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача. Розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду позивача відповідно до поданої копії платіжної інструкції № 3 7872 від 22.04.2025, становить 2422,40 грн, відтак, при повному задоволенні позову зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до приписів частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правової допомоги від 29.12.2023 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надавалася адвокатом Пархомчуком С.В. Згідно з актом про отримання правової допомоги від 18.08.2025 року загальна вартість наданих послуг адвокатського бюро за правову допомогу у суді першої інстанції склала 10 500,00 грн. Факт оплати позивачем зазначених послуг у сумі 10 500,00 гривень підтверджується платіжною інструкцією № 3 9507 від 18.08.2025. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, за визначеними у ній правилами, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268). У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії», заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (п. 77). ЄСПЛ наголошував на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: approved