Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

14.07.2025 ТОВ «ФК АЙКОНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 10.09.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1035800 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 28 квітня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором № 1035800 від 10.09.2020, укладеним з [PERSON] 28 квітня 2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 1-28/04/2021 відступив право вимоги за кредитним договором № 1035800 від 10.09.2020, укладеним з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» ТОВ «ФК АЙКОНС», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до [PERSON] . Представник позивача\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~у прохальній\~частині позову\~просить у разі розгляду справи в загальному позовному провадженні здійснювати розгляд за відсутності представника позивача, а в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення, на підставі наявних доказів. Відповідач та\~ його\~ представник\~ \~подали \~письмову \~заяву,\~про розгляд\~справи у\~ їх\~ \~відсутність. Від представника відповідача- адвоката Полюховича Р.М. надійшли письмові пояснення, в яких не погоджуються з обставинами, викладеними у позовній заяві. Вказують, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували фактичне отримання [PERSON] кредитних коштів за кредитним договором № 1035800 від 10 вересня 2020 року. Зокрема, не надано жодних первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства та стандартів бухгалтерського обліку, таких як: платіжні доручення, виписки з банківського рахунку позичальника, меморіальні ордери, акти приймання -передачі коштів тощо, які б підтверджували факт зарахування або фактичної передачі грошових коштів позичальнику чи на його користь. Наявність у матеріалах справи лише кредитного договору, без підтвердження виконання зобов`язання з боку кредитора щодо передачі кредитних коштів, не є достатньою підставою для визнання настання грошового зобов`язання з боку позичальника. Укладення договору саме по собі не свідчить про те, що зобов`язання за ним були виконані, а тому не може розглядатися як беззаперечний доказ виникнення грошового боргу. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.09.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 1035800 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 28.04.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором № 1035800 від 10.09.2020, укладеним з [PERSON] 28.04.2021 ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 1-28/04/2021 відступив право вимоги за кредитним договором № 1035800 від 10.09.2020, укладеним з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» ТОВ «ФК АЙКОНС», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно з умовами Договору, кредит наданий на таких умовах: сума виданого кредиту - 2900,00 гривень. Дата надання кредиту: 10.09.2020 року. Строк кредиту: 30 днів. Валюта кредиту: UAH. Цільове призначення - на споживчі потреби. Стандартна процентна ставка - 1,90 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 21.03.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9 512,00 грн., яка складається із таких складових: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2 900,00 грн.; прострочена заборгованість за комісіями і відсотками в розмірі 1 653,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4 959,00 грн. Відповідно до п. 1.1 Договору, укладення цього договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт www.credit7.ua або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Згідно п. 2.1. Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . На підтвердження виконання Товариством п. 2.1 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 10.09.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2900,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Кредитним договором передбачено, що цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання в Особистий кабінет Клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомляє, що останнім на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 1035800 від 10.09.2020, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон України «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. Згідно з ст. 12 вищевказаного Закону, такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зокрема, у постанові від 02.11.2021 під час розгляду справи № 243/6552/20 Верховним судом було зазначено, «що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України). Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи наведене, позивачем належним чином доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав в повному обсязі, тобто не здійснював часткові та своєчасні погашення. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту відповідачем. При цьому, кредитна установа належним чином виконала свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. Разом з тим суд звертає увагу на п. 3.1. укладеного Кредитного договору, згідно якого нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". За положеннями п. 1.2. Договору, Товариство зобовязується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом і виконати інші обовязки, передбачені Договором. За положеннями п. 1.3. Договору, строк кредиту складає 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Згідно з п. 4.2. Розділу 4. Договору "Пролонгація строку кредиту" пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки"ПРОДЛИТЬ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ" в Особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі НЕ менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою. Матеріали справи не містять жодних підтверджень конклюдентих дій відповідача, які б свідчили про його бажання продовжити кредит на визначених умовах. З огляду на таке, суд вважає за необхідне застосувати істотні умови договору, які містяться у Розділі № 1 "Предмет договору" вказаного Договору та не стягувати проценти за користування кредитом понад 30 днів. Відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний надати споживачеві паспорт споживчого кредиту ще до укладення кредитного договору. Надання такого паспорта є обов`язковим елементом процесу інформування споживача про основні умови кредиту, зокрема щодо суми, строку, процентної ставки, способу надання коштів, реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту. Це має забезпечити прозорість умов договору та можливість споживача ухвалити зважене рішення щодо його підписання. Однак у матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що паспорт споживчого кредиту був наданий відповідачу до укладення кредитного договору, як цього вимагає стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування». Відсутність підтвердження належного інформування споживача про істотні умови кредиту свідчить про порушення кредитодавцем вимог чинного законодавства, що, у свою чергу, ставить під сумнів як фактичне укладення самого договору, так і обґрунтованість заявлених позовних вимог. Окрім цього, позивач не надав належного, обґрунтованого та допустимого розрахунку заборгованості, що виключає можливість перевірити достовірність і правомірність заявлених до стягнення сум. У доданих до позову матеріалах міститься лише виписка з особового рахунка за кредитним договором № 1035800, у якій вказані загальні суми тіла кредиту, нарахованих процентів та інших платежів. Зазначена виписка складена виключно ТОВ «ФК АЙКОНС» у межах його внутрішнього обліку, має односторонній характер і не містить належного документального підгрунтя, яке б підтверджувало фактичні обставини, на які посилається позивач у своїх вимогах. Такий документ не може вважатися достатнім доказом ані існування заборгованості, ні правильності її розрахунку, оскільки він не розкриває порядку формування вказаних сум, не містить інформації про періоди нарахування, правові підстави, застосовані розрахункові формули, конкретні дати чи обґрунтування нарахування процентів та інших платежів. Отже, заявлені до стягнення суми залишаються фактично неперевіреними, а подані матеріали не відповідають критеріям належності, допустимості та достатності доказів відповідно до положень ЦПК України. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Щодо покликання сторони відповідача стосовно неукладеності кредитного договору, то суд зазначає наступне. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ "Лінеура Україна" даною довідкою підтверджується, що клієнт [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), з яким укладено договір № 1035800 від 10.09.2020 ідентифікований ТОВ "Лінеура Україна", акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно - телекомунікаційній системі https://credit7.ua/, про що наданий одноразовий ідентифікатор А293, дата відправки ідентифікатору позичальнику - 10.09.2020, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - 380682883666. Відповідно до ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин, суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги у частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 900 грн. та нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 1 653 грн., що становить загальну суму, яка підлягає до стягнення 4 553 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~159,50 грн. Суд виходив\~з таких\~розрахунків:\~(4553 грн. * 2 422,40 грн. / 9 512 грн.) = 1\~159,50 грн., де 4553 грн. - сума задоволених позовних вимог, 9 512 грн. - сума заявлених позовних вимог, 2 422,40 грн. - сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved