Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.06.2025 звернувся в суд із позовом до Микулинецької селищної ради, селищного голови Микулинецької ТГ Слободяна Івана Васильовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Комунальне підприємство Микулинецької селищної ради «Комунпобутсервіс», Комунальне підприємство Микулинецької селищної ради «Дружба», у якому просив: -скасувати розпорядження селищного голови Микулинецької селищної ради від 16.07.2024 №121-К «Про звільнення [PERSON] »; -поновити позивача на посаді начальника Комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» з 17.07.2024; -стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день винесення судового рішення про поновлення позивача на роботі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] у позові зазначив, що розпорядженням Микулинецького селищного голови Тернопільського району Тернопільської області від 16.07.2024 № 121-К «Про звільнення Ігоря Дзвінки» його було звільнено з посади начальника комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» з 17.07.2024 у зв`язку з реорганізацією шляхом скорочення штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підставою для прийняття такого розпорядження стало рішення Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 27.03.2024 № 2772 «Про реорганізацію комунального підприємства». Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі №500/3115/24 повністю задоволено адміністративний позов [PERSON] до Микулинецької селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Комунальне підприємство Микулинецької селищної ради «Дружба», Комунальне підприємство Микулинецької селищної ради «Комунпобутсервіс». Визнано протиправним та скасовано рішення Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №2772 від 27.03.2024 «Про реорганізацію комунального підприємства». Рішення набрало законної сили 14.03.2025. Після набрання рішенням законної сили Микулинецька селищна рада, незважаючи на неодноразові звернення позивача, не відновила становище, що існувало до прийняття рішення №2772 та не поновила позивача на роботі. Оскільки рішення №2772 від 27.03.2024, яке слугувало підставою для звільнення позивача з посади, судом визнане протиправним та скасоване, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом. При цьому, щодо строку звернення до суду позивач зазначив, що після набрання рішенням суду у справі № 500/3115/24, яким скасоване рішення №2772, законної сили, він неодноразово звертався до відповідача для з`ясування відомостей щодо його поновлення на роботі у зв`язку із скасуванням рішення №2772, яке було підставою для винесення розпорядження про звільнення [PERSON] з роботи. Однак, після того, як позивач дізнався, що жодних дій відповідачем вчинено не було, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. У позові позивач посилався на статтю 234 КЗпП України, щодо поновлення строків звернення до суду. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 17.06.2025 відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання по суті. 03.07.2025 відповідачем Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вказано, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем пропущено встановлений частиною другою статті 233 КЗпП України місячний строк. Так, оскаржуване розпорядження ухвалене 16.07.2024, 17.07.2024 відповідача було в письмовій формі поінформовано про необхідність отримання трудової книжки у зв`язку зі звільненням, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3115/24 ухвалене 30.12.2024. Отже, останнім днем строку на звернення позивача до суду за правилами частини другої статті 233 КЗпП України є 17.08.2024, натомість, позивач, не вказавши жодної поважної причини, звернувся до суду з даним позовом лише 12.06.2025. Вказане свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом. Крім того, відповідач зазначає, що висновки Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3115/24 не враховують сформованої на сьогоднішній день правозастосовної практики, мотивовані рядом формальних порушень при прийнятті рішення, які взагалі не впливають на його дійсність. Враховуючи вказане, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 03.07.2025 відповідачем селищним головою Микулинецької ТГ Слободяном І.В. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вказано, що селищний голова приймаючи оскаржуване позивачем розпорядження, діяв в межах наданих Законом України «Про місцеве самоврядування» повноважень, виконуючи рішення Микулинецької селищної ради №2772 від 27.03.2024 «Про реорганізацію комунального підприємства». У відзиві також вказано, що передбачене КЗпП України право на звернення до суду за захистом свого права у справах про звільнення не є абсолютним, позивач звернувся до суду із пропуском встановленого частиною другою статті 233 КЗпП України місячного строку. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що висновки Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3115/24 не враховують сформованої на сьогоднішній день правозастосовної практики, мотивовані рядом формальних порушень при прийнятті рішення, які взагалі не впливають на його дійсність. Просить відмовити у позові [PERSON] повністю. У судовому засіданні позивач та його представник Микитович П.М. позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивач додатково зазначив, що просить поновити йому строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки з дня винесення розпорядження про його звільнення не минуло більше року, про порушення його права на працю він вказував при зверненні у Тернопільський окружний адміністративний суд, що відображено у рішенні, з моменту набрання рішенням суду законної сили очікував, що воно буде виконане органом місцевого самоврядування, після кількох звернень жодних дій не відбувалось і тоді позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник відповідача Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області адвокат Кузнєцова М.І просила у задоволенні позову відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду не містить зобов`язального характеру, у ньому не вирішено питання про поновлення позивача на роботі, тому безпідставними є доводи позивача та його представника щодо наявності у [PERSON] правомірних очікувань щодо його виконання, а тому строк звернення позивача до суду з даним позовом є пропущеним без поважних причин. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені судом про день, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. 27.03.2024 Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області прийнято рішення № 2772 «Про реорганізацію комунального підприємства», відповідно до якого Микулинецька селищна рада вирішила реорганізувати комунальне підприємство Микулинецької селищної ради «Дружба» (код за ЄДРПОУ 36974707) шляхом приєднання до комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Комунпобутсервіс» (код ЄДРПОУ 42104596). Пунктом 2 рішення установлено, що «Комунальне підприємство Микулинецької селищної ради «Комунпобутсервіс» (код за ЄДРПОУ 42104596) є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» (код за ЄДРПОУ 36974707). Пунктом 4 рішення передбачено створення комісії з реорганізації комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» (код за ЄДРПОУ 36974707) шляхом приєднання до комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Комунпобутсервіс» та визначити її персональний склад згідно додатку. Пунктом 5 рішення передбачено дії комісії з реорганізації комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» щодо проведення процедури реорганізації шляхом приєднання відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно пункту 6 рішення сектору юридичного забезпечення та управління персоналом попередити працівників комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» про можливе вивільнення у зв`язку із реорганізацією та забезпечити їх соціально-правові гарантії у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України. Пунктом 8 передбачено, що контроль за виконання даного рішення покладено на селищного голову Івана Слободяна та на постійну комісію Микулинецької селищної ради з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики та регламенту. Розпорядженням Микулинецького селищного голови Тернопільського району від 16.07.2024 №121-К «Про звільнення Ігоря Дзвінки» позивача звільнено із посади начальника комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» 17.07.2024 у зв`язку з реорганізацією шляхом скорочення штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. День звільнення вважати останнім робочим днем. Із розпорядження слідує, що підставою для звільнення позивача із займаної посади стало рішення сесії Микулинецької селищної ради №2772 від 27.03.2024 «Про реорганізацію комунального підприємства», у зв`язку із реорганізацією комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» шляхом приєднання до комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Комунпобутсервіс». Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі № 500/3115/24 позов [PERSON] до Микулинецької селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Комунальне підприємство Микулинецької селищної ради «Дружба», Комунальне підприємство Микулинецької селищної ради «Комунпобутсервіс» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №2772 від 27.03.2024 «Про реорганізацію комунального підприємства». Рішення набрало законної сили 14.03.2025. Із довідки від 02.09.2025 слідує, що середньоденна заробітна плата позивача до його звільнення становить 628,13 грн. До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Способи захисту трудових прав наведені, зокрема, у статтях 235, 237-1 КЗпП України. Так, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України). Цей спосіб захисту порушених прав працівника застосовується незалежно від підстави припинення з ним трудового договору у випадку незаконного звільнення працівника чи його незаконного переведення на іншу роботу. Отже, поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (на підставі вказаного пункту розпорядженням №121-К звільнено позивача) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Оскільки, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі №500/3115/24 визнано протиправним та скасовано рішення Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №2772 від 27.03.2024 «Про реорганізацію комунального підприємства» на момент розгляду даної справи відсутні правові підстави для реорганізації комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба» (код за ЄДРПОУ 36974707) шляхом приєднання до комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Комунпобутсервіс» (код ЄДРПОУ 42104596), та відповідно звільнення [PERSON] із роботи на підставі скасованого рішення №2772 також є незаконним. Суд зазначає, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3115/24 набрало законної сили, на момент прийняття судом даного рішення дія рішення у справі №500/3115/24 не зупинена, а тому суд враховує, положення частини четвертої статті 82 ЦПК України, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, враховуючи вимоги частини першої статті 235 КЗпП України на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Тому позивач має бути поновлений на посаді начальника Комунального підприємства Микулинецької селищної ради «Дружба». Вказана правова позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, зокрема в постанові від 07.07.2020 у справі № 811/952/15. Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 у справі № 721/910/19 вказав, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. При цьому, днем звільнення вважається останній день роботи, тобто день звільнення є останнім робочим днем. Тож позивача слід поновити на роботі та на посаді, з якої його незаконно звільнено, саме з 18.07.2024, а не з 17.07.2024 як просить позивач, а також внести відповідні записи до його трудової книжки. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України). Процедура обчислення середньої заробітної плати працівника визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок). Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки від 02.09.2025, наданої на запит позивача, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 628,13 грн, середньомісячна заробітна плата становить 13504,80 грн. В учасників справи зауважень щодо вказаних відомостей не було. Позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день винесення судового рішення про поновлення позивача на роботі. Разом з тим, зі змісту частини другої статті 235 КЗпП України слідує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено 17.07.2024, він звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із цим позовом 13.06.2025. Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області ухвалено 30.09.2025. Отже, оскільки заява про поновлення на роботі розглядалася судом першої інстанції значно менше одного року з 13.06.2025 по 30.09.2025, суд вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.07.2024 по 30.09.2025 відсутні, а середній заробіток підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік (261 робочих днів). У зв`язку з цим, згідно розрахунку суду розмір середнього заробітку складає 163941,93 грн, виходячи з розрахунку (628,13 грн. х 261 робочих дні вимушеного прогулу). Така сума обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого присуджена до виплати працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів. Щодо доводів відповідачів про пропуск позивачем при зверненні до суду встановленого частиною другою статті 233 КЗпП України місячного строку, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233\~цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Судом встановлено, що позивача було звільнено з посади розпорядженням №121-К від 16.07.2024. Позивач звернувся до суду з даним позовом 13.06.2025, тобто із пропуском встановленого законом строку менше ніж на один рік. При цьому, саме позивач звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення Микулинецької селищної ради №2772 від 27.03.2024 «Про реорганізацію комунального підприємства», яке стало підставою винесення розпорядження про звільнення позивача з посади. Про порушення його права на працю [PERSON] вказував під час розгляду справи Тернопільським окружним адміністративним судом, що відображено у вказаному рішенні у справі №500/3115/24. Надалі, після набрання 14.03.2025 рішенням у справі №500/3115/24 законної сили позивач неодноразово звертався до відповідача із письмовими запитами, копії яких наявні у матеріалах справи, а також усно, що було зафіксовано у відео файлах, записаних на DVD-диск та переглянутих у судовому засіданні, щодо його поновлення на посаді у зв`язку із скасуванням судом рішення №2772. Тобто, позивач добросовісно вчиняв дії щодо захисту свого права на працю. Суд погоджується із доводами сторони позивача, та враховує, що саме після набрання рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3115/24 законної сили 14.03.2025 позивач дізнався про незаконність свого звільнення та звернувся до суду 13.06.2025 в межах трьохмісячного строку. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем було пропущено строк з поважних причин, та вказане не є підставою для застосування наслідків його пропуску. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірності оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково. Оскільки позивач, звернувшись із позовом про поновлення на роботі, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, тому у разі задоволення позову згідно із частини шостої статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

Outcome: partial