Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] , [PERSON] (далі позивачі) через представника [PERSON] звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовом до Фастівської міської ради Київської області (далі відповідач), в якому просили визнати за ними право власності по 1/8 частини на квартиру [ADDRESS] (за кожним), в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON] , що померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , якій належала 1/4 частина квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не склала. В установлений шестимісний строк [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття проживав зі спадкодавцем. Приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв, оскільки неможливо встановити родинні зв`язки між [PERSON] та [PERSON] (відмінність зазначень їх прізвищ), а також неможливо встановити належність правовстановлюючого документу на частку у праві власності на квартиру спадкодавцеві, що змушує звернутись до суду з даним позовом. Відзиву на позовну заяву не надходило. У судове засідання представник позивачів не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявна заява про те, що представник не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається у судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 13.08.2025 року відкрито провадження у справів порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано копії матеріалів спадкової справи після [PERSON] 03.09.2025 року на адресу суду надійшли витребувані судом документи. Ухвалою суду від 10.09.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її матір`ю являється [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвої Альони Вікторівни із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] , а саме, за адресою: [ADDRESS] , та протягом встановленого строку не заявив про відмову від спадщини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 липня 1996 року, квартира загальною площею 61,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У будинковій книзі за адресою: [ADDRESS] , зазначені [PERSON] , 1945 р.н., [PERSON] , 1945 р.н., [PERSON] , 1978 р.н. та [PERSON] , 1972 р.н. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвої А.В. від 20.01.2025 року №39/03-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на частку у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити родинні зв`язки між [PERSON] та [PERSON] , а також неможливо встановити належність правовстановлюючого документу померлій [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвої А.В. від 31.07.2025 року №267/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на частку у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що неможливо встановити належність правовстановлюючого документу померлій [PERSON] . Стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначалось вище, підставами для відмови у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру стали неможливість встановити родинні зв`язки між [PERSON] та [PERSON] , а також неможливість встановити належність правовстановлюючого документу померлій [PERSON] , оскільки у свідоцтві про право власності на житло зазначено власника [PERSON] . У даному випадку дійсно має місце відмінність зазначень прізвищ « [PERSON] » та « [PERSON] » у документах, які мають значення для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, а саме, у свідоцтві про народження позивача [PERSON] матір`ю значиться [PERSON] , у свідоцтві про народження позивача [PERSON] матір`ю вказана [PERSON] , у свідоцтві про право власності на житло співвласником квартири вказана [PERSON] , хоча у свідоцтві про смерть вказано як [PERSON] . Згідно висновку експерта №15971 за результатами лінгвістичного (мовознавчого) дослідження за заявою [PERSON] , підготовленого 30 червня 2025 року, прізвище [PERSON] і [PERSON] лінгвістично ідентичні, оскільки становлять орфографічні варіанти того самого прізвища, українського за походженням. Згідно із чинним українським правописом, нормативною формою цього прізвище є [PERSON] . У відповідності\~до ст.\~355\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно\~може належати\~особам на\~праві спільної\~часткової або\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~370\~ЦК України,\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Таким чином, під час розгляду справи дійсно встановлено, що [PERSON] є донькою померлої [INFO] [PERSON] , якій належала 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , що у рівних частках успадкували її діти позивачі у справі. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги неможливість у позасудовому порядку оформити право власності на будинок, а також ту обставину, що позивачі є єдиними спадкоємицями майна свої матері, якій належала 1/4 частина квартири, суд прийшов до висновку про можливість задоволення даного позову та визнання за позивачами в порядку спадкування за законом право власності по 1/8 частин квартири, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого володіння майном. На підставі викладено та

Outcome: approved