Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЧНИЙ КОМФОРТ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 6 079,81 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 5 821,44 грн., збитків від інфляції у розмірі 199,68 грн. та 3% річних у сумі 58,69 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , споживає житлово-комунальні послуги, при цьому не в повному обсязі виконує зобов`язання по їх оплаті, в зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача з урахуванням штрафних санкцій. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Так, 15 липня 2025 року представником відповідача подано до суду відзив на позов, у якому остання вказує на те, що відповідачем 04 липня 2025 року було погашено заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5 821,44 грн., а відтак провадження у справі підлягає закриттю. Крім того, 16 липня 2025 року, представником відповідача подано до суду заяву, у якій остання вказує на те, що відповідачем сплачено збитки від інфляції у розмірі 199,68 грн. та 3% річних у сумі 58,69 грн., а відтак у відповідача відсутні зобов`язання перед позивачем. Позивачем відповіді на відзив не надано. Від сторін також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, ТОВ «Столичний Комфорт» була експлуатуючою організацією, яка здійснювала обслуговування будинку [ADDRESS] , відповідно до Договору на утримання та технічне обслуговування житлових будинків та актом приймання передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального та поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Положеннями статті 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", визначено, що у разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України та ч. 3 ст. 11 ЦК України, зобов`язання можуть виникати як з договорів, так і безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом також встановлено, що між сторонами 17 червня 2021 року укладено договори №16Д/Б190/У та №16Д/Б190/О, предметами яких є надання позивачем та оплата відповідачем за нормативно встановленими тарифами визначених у цьому договорі послуг. Судом встановлено, що позивач, надавав мешканцям житлово-комунальні послуги, відповідач в свою чергу отримувала їх, при цьому не повноцінно виконувала зобов`язання по їх оплаті. У зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість у розмірі 6 079,81 грн., що складається з основної суми заборгованості у розмірі 5 821,44 грн., збитків від інфляції у розмірі 199,68 грн. та 3% річних у сумі 58,69 грн. та яка погашена відповідачем після пред`явлення позову до суду, 07 липня 2025 року та 15 липня 2025 року, що підтверджується наданими до відзиву квитанціями про сплату боргу, а відтак враховуючи вище викладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основної суми заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Враховуючи, що відповідачем добровільно виконані вимоги позивача після пред`явлення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Представник позивача зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат становить 7 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 4 000 грн.

Outcome: partial