Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). В обґрунтовуючи вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 березня 2025 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина постійно мешкає з позивачем, яка особисто займається її вихованням, забезпечує її відпочинок, усі обов`язки щодо утримання та виховання доньки несе самостійно. Угоди про добровільну сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач перераховує різні суми, визначаючи їх суми виключно за власним бажанням. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду повідомлена заздалегідь і належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача, відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені заздалегідь і належним чином, надали суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що\~ [PERSON] \~не погоджується\~з заявленими\~позовними вимогами,\~вважає їх\~безпідставними і\~необґрунтованими [PERSON] \~є військовослужбовцем\~Збройних Сил\~України,\~проходить службу\~у військовій\~частині [NUMBER] \~на посаді\~навідника,\~військове звання\~-\~солдат,\~свідченням чого\~слугує військовий\~квиток [PERSON] \~серії [NUMBER] \~від23.05.2024 року. Відповідач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням УБД серії [NUMBER] від 18.06.2025. [PERSON] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, про що свідчить довідка військової частини [NUMBER] від 23.05.2025 № 2084/5644. Під час несення служби 05.10.2024 солдат [PERSON] отримав бойове травмування: \~ \~ \~ \~вибухова травма,\~закрита черепно-мозкова\~травма,пошкодження зв`язок правого колінного суглобу, що підтверджується первинною медичною карткою форми 100 від 05.10.2024 і довідкою про обставини травми від 25.12.2024 № 579. У ході проходження військово-лікарської комісії у Відповідача були діагностовані деформуючий остеоартроз колінного суглоба І стадії, пошкодження заднього рогу медіального меніску ІІ ступеня, заднього рогу латерального меніску І ступеню, параменіскова кіста з незначним больовим синдромом з незначним порушенням функції, свідченням чого слугує довідка ВЛК від 25.10.2024 № 6967. Після отримання поранення [PERSON] неодноразово звертався до лікарів у військовій частині зі скаргами на головні болі, шуми в голові і біль у правому колінному суглобі, про що наявні відповідні записи у медичній книжці Відповідача. Як наслідок, у грудні 2024 року [PERSON] був направлений на стаціонарне лікування, яке проходив у період з 24.12.2024 по 20.01.2025. Стан хворого при виписці - зберігається біль, обмеження рухів у правому колінному суглобі. Таким чином, після отримання поранення 05.10.2024 стан здоров`я Відповідача суттєво погіршився, він відчуває біль і обмеження рухів у правому колінному суглобі, страждає на безсоння, головний біль, роздратованість, зниження пам`яті, що підтверджується відповідними медичними документами і має бути враховане судом під час ухвалення рішення у справі. У позивачки була наявна значна заборгованість за кредитними договорами. З метою погашення цієї заборгованості [PERSON] був взятий кредит у сумі 200 000,00 грн., свідченням чого слугує заява № 1029485952 від 06.01.2025 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Після отримання кредиту [PERSON] всі ці гроші в сумі 200 000,00 грн. перевів Позивачці для погашення нею заборгованості за кредитними договорами, що підтверджується квитанцією № 229114336 від 06.01.2025 на суму 135 216,00 грн. і квитанцією № 229115024 від 06.01.2025 на суму 64 959,00 грн. ІшІ \~ \~ \~ \~Л_ \~ \~ \~ \~О \~ \~ \~ \~т* \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідача наразі погіршився, оскільки він змушений виплачувати гроші на погашення кредиту, який брався ним для погашення Позивачкою її кредитних заборгованостей. При цьому, хоча позичені Відповідачем гроші в сумі 200 000,00 грн. у повному обсязі і були переказані ним Позивачці, наразі [PERSON] самостійно погашає цей кредит, свідченням чого слугує довідка про історію та стан заборгованості від Беручи до уваги погіршення стану здоров`я Відповідача після отримання поранення 05.10.2025, враховуючи той факт, що хоча позичені Відповідачем гроші в сумі 200 000,00 грн. у повному обсязі і були переказані ним Позивачці, наразі [PERSON] самостійно погашає цей кредит, він готовий сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~ Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 березня 2025 року (справа 645/826/25). Від шлюбу\~сторони мають\~неповнолітню доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] відповідач є батьком дитини (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 14 лютого 2018 року). Згідно ст.180,\~181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~\~\~\~1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; \~\~\~\~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; \~\~\~\~3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~\~\~\~4) інші обставини, що мають істотне значення. У\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1\~ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я відповідача та матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину (доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби ), відповідачем не надано. При таких обставинах суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітню доньку [PERSON] ,\~ [INFO] ,у розмірі частки від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Оскільки відповідач на підставі п.п.а, п.2 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, судовий збір віднести за рахунок держави. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. \~Виходячи з викладеного та

Outcome: partial