Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

10.03.2025 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 380 187,19 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4562,25 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 30444,69 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 05.01.2023 року [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав з АТ «СЕНС БАНК» угоду про надання споживчого кредиту №5000740657. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання зі своєчасного їх повернення та сплати відсотків за користування ними, в результаті чого станом на 04.09.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 380 187,19 грн., з яких: 301 018,75 грн. за кредитом, 63559,49 грн. - за відсотками, 15608,95 грн. по комісії. 28.03.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, де зазначила, що не заперечує проти розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Так, з матеріалів справи вбачається, що 05.01.2023 року була підписана оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500740657, акцент пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно із умовами якого [PERSON] отримав від банку споживчий кредит у сумі 303943,89 грн. з фіксованою процентною ставкою 12,99% річних, строк кредиту 70 міс. (а.с.10-11). Відповідно довідки про ідентифікацію документи були підписані [PERSON] шляхом одноразового ідентифікатора, код 8677 на номер телефона [NUMBER] (а.с.14). Відповідно меморіального ордеру [PERSON] отримав 303943,89 грн. (а.с.15). Відповідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість згідно кредитного договору №500740657 від 05.01.2023, позичальником якого є [PERSON] , станом на 04.09.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 380187,19 грн., з яких: 301018,75 грн. за кредитом, 63559,49 грн. - за відсотками, 15608,95 грн. по комісії (а.с.21), що також підтверджується випискою по рахунку (а.с.16-19). З розрахунку заборгованості також встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ "СЕНС БАНК" виконано своєчасно і повністю, надавши кредиті ресурси в повному обсязі, а [PERSON] користується наданими коштами, про що свідчить рух коштів на рахунку, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які б спростовували факт укладання з позивачем кредитного договору, не спростував розрахунок заборгованості перед АТ "СЕНС БАНК", не довів відсутність заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Що стосується судових витрат слід зазначити наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження витрат на правову допомогу до суду надано договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року в якому в пункті 3 визначена винагорода виконавця (гонорар) та порядок розрахунків. Пунктом 3.1 визначено: за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375,00 гривень, за отримання рішення суду 225, 00 гривень; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7.85% (а.с.26-29). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно не співмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Таким чином, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати (375 гривень + 225 гривень + 380187,19*7,85%) на правничу допомогу в розмірі 30444,69 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4562,25 грн. та витрати на правничу допомогу 30444,69 грн.

Outcome: approved