Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, який згодом уточнила та просила визнати за нею право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яке складається із земельної ділянки площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, на яку виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №528898, кадастровий номер: 6121687600:02:001:0170 та яка розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що вона є спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] , померлої [INFO] . До складу спадкового майна також входить і земельна ділянка площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Рішенням сесії Суходільської сільської ради Гусятинського району від 08.12.1993 підтверджено, що [PERSON] дійсно було передано земельну ділянку площею 0,2500 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вона хотіла оформити спадщину на вказану земельну ділянку в законному порядку, але нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також, нотаріусом їй роз`яснено щодо права власності на спадкову земельну ділянку і рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності за нею на вищевказану земельну ділянку, так як Державний акт на право власності на земельну ділянку площею, 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6121687600:02:001:0170, серії ЯК №528898 від 29 січня 2010 року виданий на ім`я [PERSON] , виданий з порушенням вимог ст.1225 ЦК України та ст.120 ЗК України, оскільки користувачем вищевказаної земельної ділянки є [PERSON] , яка померла [INFO] , і яка набула права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розміщені на цій земельній ділянці 25 грудня 2006 року на підставі свідоцтва про спадщину. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Книш Р.В. в підготовче судове засідання не з`явилися, проте, представник подав до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача Гусятинської селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився, однак, надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого визнає позовні вимоги та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,2500 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер:6121687600:02:001:0170), яка розташована по [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №528898 від 29 січня 2010 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 квітня 2013 року Суходільською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області. Спадкодавцем [PERSON] \~було складено\~заповіт,\~який посвідчений\~секретарем виконавчого\~комітету Суходільської\~сільської ради\~Гусятинського району Тернопільської області Розембайгер О.І. 16 січня 2013 року за реєстровим №02, згідно якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 1,86 га, яка розташована на території Суходільської сільської ради і належить їй на підставі Державного акту на право власності серії ЯБ №042099, заповіла своїй дочці [PERSON] , а все інше майно [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на земельна ділянка, площею 0,2500 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер:6121687600:02:001:0170), яка розташована по [ADDRESS] . Відповідно до даних довідки виконкому Суходільської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області від 24 жовтня 2013 року за №319, разом із [PERSON] , на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована [PERSON] , що дозволяє вважати її такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , згідно ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України. Проте, [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,2500 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер:6121687600:02:001:0170), яка розташована по [ADDRESS] , що належала [PERSON] , оскільки вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 гектарів в межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер: 6121687600:02:001:0170, серії ЯК №528898 від «29» січня 2010 року, виданий па ім`я [PERSON] , виданий з порушенням вимог ст.1225 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, оскільки користувачем вищевказаної земельної ділянки є гр-ка [PERSON] , яка набула право власності на житловий будинок, будівлі та споруди, розміщені на цій земельній ділянці. «25» грудня 2006 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданою Гусятинською державною нотаріальною конторою «16» грудня 2006 року за реєстровим №1453. Із набуттям у власність житлового будинку - «25» грудня 2006 року до набувача перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, що підтверджується довідкою інформаційного характеру, виданою державним нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Мороз Л.С. від 13.02.2018 за № 448/02-14. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 28 травня 2024 року Гусятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] померла [INFO] . Спадкодавцем [PERSON] 26 травня 2009 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Суходільської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області Савула М.І. 26 травня 2009 року за реєстровим №10, згідно якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 1,86 га, яка розташована на території Суходільської сільської ради і належить їй на підставі Державного акту на право власності серії ЯБ №043517, заповіла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а все інше майно заповіла [PERSON] . Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен, при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Кожна людина має право володіти майном як особисто, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статті 81,\~131\~ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Зазначене відповідає пункту 4\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України 2003 року, роз`ясненням, що містяться в абз.3 п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до ч.1\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1\~ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.2\~ст.1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності (або право користування) земельною ділянки, на якій вони розміщені. В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Статті 81, 131\~ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки, на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до законодавства, чинного на час укладення договору дарування, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами до набувача від відчужувача автоматично переходило належне йому право власності (або право користування) земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Згідно положень статті 120 Земельного кодексу України, до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій розміщені будівлі і споруди без зміни її цільового призначення та у розмірах, встановлених договором, а якщо договором цього не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до правового висновку Верховного Суду, зазначеному у Постанові від 19.12.2018 року у справі № 674/1307/15-ц, наявність чинної і не оскаржуваної позивачем постанови про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно є додатковою перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки законом не передбачений повторний розгляд питання, якщо перше вирішено по суті. У разі об`єктивних перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд не може відмовити особі у праві захистити такі права у судовому порядку. Згідно правового висновку Верховного Суду в Постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19 зазначається, що, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до висновку Верховного Суду в Постанові від 31.08.2020 року у справі № 350/1850/17, факт того, що особа (спадкодавець) за життя не оформила свого права на спадкове майно, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки, відповідно до ч.3\~ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Згідно положень ст.ст.1216,\~1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218\~ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин, суд вважає, що визнання за позивачкою права власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 392, 1223, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України,\~

Outcome: approved