Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою,\~у якій\~просить \~стягнути з\~відповідача заборгованість за Договором надання грошових коштів у позику №4600160724 від 11.07.2024 у розмірі 19780,00 грн, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов обґрунтовано обставинами: 11.07.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір надання грошових коштів у позику №4600160724, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» свої зобов`язання за Договором виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 4000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Всупереч умовам Договору, відповідач не виконала свої зобов`язання, в результаті чого утворилась заборгованість у зазначеному вище розмірі. Позиція відповідача У встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 29.07.2025 позовна заява отримана судом разом з клопотанням про витребування доказів. 01.08.2025 ухвалою судді провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволено клопотання про витребування доказів. 09.09.2025 на виконання ухвали надійшли витребувані докази. Відповідач відзив на позов не подав. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем. 11.07.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір надання грошових коштів у позику №4600160724, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Істотні умови договору: сума кредиту (загальний розмір) 4000 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 24 днів, останній платіж з періодом внесення 24 дні (в), вид процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1.5%\~в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 10637.53% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 25600.00 грн, денна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1.50%. Відповідно до п. 3.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Відповідно до п. 3.2. Договору, дата надання кредиту: 11.07.2024 року або наступний за ним календарний день. Відповідно до п. 7.3. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань згідно Договору, уключаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених Графіком платежів, з наступного календарного дня Позичальник повинен виплатити Товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної Графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення. Відповідно до п. 7.4. Договору, за порушення Позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, Позикодавець має право стягнути з Позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвіи?ноі? обліковоі? ставки Національного банку Украі?ни, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Відповідно до витребуваних судом доказів з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», платіжний інструмент № 4149629365541861, який узгоджується із маскою картки, зазначеною в Реквізитах Договору, емітовано на ім`я [PERSON] . Відповідно до руху коштів по рахунку, 11.07.2024 на вказану картку було перераховану кошти у сумі 4000 грн. Позивачем надається розрахунок, відповідно до якого з 11.07.2024 по 19.08.2024 позичальнику були нараховані проценти за ставкою 1,5%/день у розмірі 60,00 грн/день. А з 20.08.2024 по 11.07.2025 за ставкою 1%/день у розмірі 40,00/день. Загальний розмір нарахованих процентів 15240,00 грн, а заборгованість за процентами 13780,00 грн (з урахуванням часткової оплати у розмірі 1460 грн). Пеня, розрахована позивачем, у розмірі 2000 грн не перевищує половини суми, одержаної відповідачем. З огляду\~на те,\~що справа\~розглядається у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без виклику\~сторін та\~без проведення\~судового засідання, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи\~здійснюється в\~порядку письмового\~провадження за\~наявними у\~справі матеріалами,\~якщо цим\~Кодексом не\~передбачено повідомлення\~учасників справи.\~У такому\~випадку судове\~засідання не\~проводиться. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Щодо виконання зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані фінансовою установою в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є розрахунковим документом (зокрема, Постанова ВС КЦС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц). У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Щодо стягнення заборгованості за неустойкою. 22.11.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого, були внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування». Так, Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доповнено пунктом 6, відповідно до якого споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення\~лише у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». V. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо укладення кредитного договору. Суд вважає підтвердженим факт укладання Кредитного договору №18.04.2024-100002831 від 18.04.20244 з огляду на таке. По-перше, відповідач погодився з умовами вказаного Договору, про що свідчить наявність електронного підпису одноразового ідентифікатору для підписання договору. Крім того, відповідачем було підписано також Заявку, Паспорт споживчого кредиту та інші складові оферти. Також встановлено, що позикодавцем виконані умови договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу. Таким чином, позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору та перерахування коштів на вказаний рахунок відповідача. Щодо стягнення заборгованості за процентами. Так, 22.11.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого, були внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Водночас відповідно\~до п.\~17\~Розділу VII\~Прикінцеві та\~перехідні положення\~вказаного Закону,\~тимчасово було\~встановлено,\~що протягом\~240\~днів з\~дня набрання\~чинності\~Законом України\~«Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг»,\~максимальний розмір\~денної процентної\~ставки не\~може перевищувати: протягом\~перших 120\~днів -\~2,5\~%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Враховуючи, що Договір було укладено 11.07.2024, тобто на 201 день після набрання чинності цим Законом, то проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1,5 % в день. З 11.07.2024 по 19.08.2024 позичальнику були нараховані проценти за ставкою 1,5%/день у розмірі 60,00 грн/день. А з 20.08.2024 по 11.07.2025 за ставкою 1%/день у розмірі 40,00/день. Разом з цим, не зважаючи на те, що нарахування процентів за ставкою 1%/день є законодавчо обумовленою зміною, суд вважає, що така зміна умов договору не є погодженою із позичальником. Так, відповідно до ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Фактично, позикодавець самостійно змінив узгоджений розмір процентної ставки, не привівши у відповідність умови Договору. Враховуючи, що позикодавець є стороною-розробником умов Договору, останній міг передбачити розмір процентної ставки з урахуванням законодавчих змін, які відбулись ще до укладення Договору. Тому, суд вважає можливим стягнути заборгованість за процентами за період з 11.07.2024 по 19.08.2024 (40 днів) у загальному розмірі 2400 грн. Щодо стягнення заборгованості за неустойкою. Наразі, в законодавчому полі існують дві контроверсійні норми щодо можливості стягнення неустойки із позичальника. Так, відповідно до п. 18 Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Водночас 22.11.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого, були внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування». Так, Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доповнено пунктом 6, відповідно до якого споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення\~лише у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Враховуючи, що в даній справі Договір було укладено 11.07.2024, тобто після тридцятого дня з дня набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто після 23.01.2024, то в такому разі на відносини за цим договором не поширюється дія п. 6 викладеного вище, відповідно, - позичальник не звільняється від відповідальності за прострочення. \~У\~рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012\~вказано, що «згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше.\~Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Такий спосіб вирішення колізії норм\~ЦК\~із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм\~ЦК\~над нормами інших законів, підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 у справі № 6-59цс13, постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). За правилами подолання колізій спеціальна норма, а також норма, що прийнята пізніше, може застосовуватись лише якщо нормативно-правові акти мають однакову юридичну силу. У разі, якщо нормативно-правові акти мають різну юридичну силу, то пріоритет має акт вищої юридичної сили. В такому випадку, навіть не зважаючи на те, що нарахована неустойка не перевищує половини суми, одержаної відповідачем, що відповідає ЗУ «Про споживче кредитування» (зі змінами від 22.11.2023), на переконання суду, пріоритет мають норми ЦК України, який має вищу юридичну силу (як основний нормативно-правовий акт цивільного законодавства, та як кодифікований законодавчий акт) перед іншими нормативно-правовими актами. Відтак, вимоги в частині стягнення заборгованості за неустойкою задоволенню не підлягають. З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4000 грн та 2400 грн за процентами. VІ. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем\~судових витрат\~у вигляді\~судового збору\~в розмірі\~2422,40\~грн підтверджується\~платіжною інструкцією\~№ 104 від 22.07.2025. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 6400 грн стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 775,20 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено на суму 19780 грн, а задоволено 6400 грн, тобто на 32 % (6400 х 100 % /19780 = 32%). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 775,20 грн судового збору (2422,40 х 32 %/100%).

Outcome: partial