Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за\~послуги з\~вивезення та\~захоронення побутових\~відходів у розмірі 4598,40 гривень за період з квітня 2023 року по червень 2025 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач надає комунальну послугу з вивезення побутових відходів за державною (регульованою) ціною, яку встановив виконавчий комітет Львівської міської ради рішенням № 675 від 04.08.2017 року. 01.11.2012 року між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та відповідачами було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 2504. Згідно умов цього договору виконавець (позивач) зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а споживач (відповідач) зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.7 договору платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за місяцем, в якому надавались послуги. Кількість осіб, на яку здійснювалося нарахування згідно умов договору становить 3 особи, планова вартість послуги 223.80 гривень/місяць. Договір автоматично пролонгований згідно з п.25 Договору. Жодних заяв чи повідомлень про відмову чи припинення договору від відповідачів не надходило. Відповідачі користувались послугами у спірний період та здійснювали часткову оплату послуг, водночас з квітня 2023 року припинили здійснювати оплату послуг, внаслідок чого за період з квітня 2023 року по червень 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 4598,40 гривень. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідачів відповідну суму. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не надходило. Позовна заява поступила до суду 18.07.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 01.09.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи. Разом з ухвалою про відкриття провадження суд надіслав сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, сторони отримали ухвалу про відкриття провадження та інформацію про права та обов`язки. Суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Львівської міської ради «Про визначення виконавців послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м.Львові» № 683 від 09.08.2013 року Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» визначено виконавцем послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м.Львові. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.10.2019 року, № 928 послугу з поводження з побутовими відходами визначено окремою комунальною послугою у м.Львові. Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 455 від 21.06.2016 року - всі категорії споживачів послуг з вивезення побутових відходів з червня 2016 року відшкодовують перевізникам побутових відходів вартість послуг із захоронення у розмірі, передбаченому договорами, укладеними між перевізниками побутових відходів та суб`єктами господарювання, які здійснюють їх захоронення. Позивач Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» надає комунальну послугу з вивезення побутових відходів за державною (регульованою) ціною, яку встановив виконавчий комітет Львівської міської ради рішенням № 675 від 04.08.2017 року (36-48). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у будинку за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживають за вказано адресою, що підтверджується Довідкою № 33 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 28.05.2025 року (а.с.8). 01 листопада 2012 року між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 2504, відповідно до якого позивач зобов`язався, згідно затвердженого графіку, надавати послуги із вивезення побутових відходів, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором, кількість одиниць розрахунку для об`єкта обслуговування - 3, планова вартість послуги 223,80 гривень/місяць (а.с.12). Відповідно до п.п.2, 7 вказаного договору, виконавець надає споживачеві послуги з вивезення твердих побутових відходів, оплата здійснюється згідно договору не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за місяцем у якому надавалися послуги. Житлово-комунальні послуги мешканцям будинку [ADDRESS] , надавалися та надаються позивачем, що підтверджується внутрішніми договорами (контрактами), наказами, а також платіжними дорученнями на оплату відповідачами наданих позивачем послуг (а.с.13-35). Таким чином, встановлено, що відповідачі користуються послугами наданими позивачем. Згідно розрахунку заборгованості, вбачається, що за період з квітня 2023 року по червень 2025 року заборгованість відповідачів за надані послуги з вивезення та\~захоронення побутових\~відходів становить 4598,40 гривень (а.с.21). З метою стягнення зазначеної заборгованості з відповідачів позивач звернувся до суду з цим позовом. За положеннями ч.1 ст.13\~ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Так згідно зі ст.13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Питання надання послуг з вивезення побутових відходів регулюються спеціальним законодавством, а саме, Житловим кодексом України,Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про управління відходами». Відповідно до ст.1 Закону № 1875-IV, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Приписами п.2 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до вимог п.1, 5 ч.2 ст.7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.1 ст.9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Хоч у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду (справа № 210/5796/16-ц) від 18 березня 2019 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Згідно з приписами ч.1, 3, 4 ст.25\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживачі зобов`язані укласти договір про управління побутовими відходами з виконавцем послуги з управління побутовими відходами, визначеним у встановленому законодавством порядку. Критеріями якості надання послуг з управління побутовими відходами є дотримання графіка збирання та перевезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з управління побутовими відходами та інших вимог законодавства. Послуга з управління побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, Законом України «Про управління відходами» та вимогами правил надання послуг з управління побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 ст.15\~Закону України\~«Про управління\~відходами» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері управління відходами, запобігати забрудненню відходами навколишнього природного середовища. Відповідно до ст.654\~ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Загальні підстави для зміни чи розірвання усіх видів договорів регулюються положеннями статтями 651, 652 ЦК України. Так, в силу ст.651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Інші підстави для розірвання договору передбачені також спеціальними нормами закону. Отже, в односторонньому порядку договір № 2504 від 01.11.2012 року не міг бути розірваний, окрім того, для його розірвання сторони мали б підписати додаткову угоду про розірвання. Відповідно до п.п.24-26 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 2504 від 01.11.2012 року вбачається, що такий діє з 01 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року з правом прологнації і набирає чинності з дня його підписання сторонами. Договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або його перегляд. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заяву про розірвання договору № 2504 про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.11.2012 року, укладеного між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та [PERSON] , остання не подавала. [PERSON] також не вчинила та не вчиняє дій для розірвання договору на підставі пункту 24 договору № 2504, а навпаки активно користується ним, отримуючи відповідні послуги. Таким чином, встановлено, що між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч.1 ст.610\~ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.5 ч.2 ст.7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам. Згідно зі ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи встановлені дійсні обставини справи, досліджені судом докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо доведеності факту укладення договору позивача з відповідачами, та факту надання позивачем послуг із вивезення побутових відходів. Водночас, відповідачі не представили суду доказів того, що послуги їм не надавались, а також те, що вони не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мали. Матеріали справи не містять доказів надходження до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від відповідачів будь-яких претензій в частині недотримання графіку вивезення або ненадання послуг з вивезення побутових відходів. Відсутні у матеріалах справи і докази щодо будь-яких заперечень відповідачів до умов договору, факту його укладення чи відмови від отримання послуг, що надає позивач. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, за якими відповідачі користувалися житлово-комунальними послугами за спірний період, які надавав їм позивач, та позивач має право на стягнення за них відповідної плати по затверджених тарифах. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~надані сторонами\~належні,\~допустимі та\~достовірні докази\~як кожний\~окремо,\~так і\~у їх\~сукупності,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність правових\~підстав для\~задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 4598,40 гривень, за послуги з вивезення та захоронення побутових відходів, за період з квітня 2023 року по червень 2025 року. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.9-10).

Outcome: approved