Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

22.05.2025 ТОВ «Алекскредит» в особі представника Попова Є.В. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25 221 грн. 50 к., мотивуючи тим, що 16.08.2020 між сторонами було укладено Договір про надання кредиту № 3853094. Відповідно до його умов, ТОВ «Алекскредит» надало відповідачці кредит на суму 3 650 грн зі строком з 16.08.2020 до 14.03.2021 року, зі сплатою процентів у розмірі 1,70% за один день користування кредитом за період з 16.08.2020 до 15.09.2020, а також у розмірі 3% за один день користування кредитом за період з 16.09.2020 до 14.03.2021, та інших платежів відповідно до умов Договору. Зі свого боку відповідачка зобов`язалася належним чином виконувати свої обов`язки, зокрема, сплатити суму кредиту та проценти згідно з Графіком платежів, та неустойку (пеню, штраф) після спливу кінцевої дати виконання або при настанні умови дострокового виконання. Однак, відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 25 221 грн. 50 к., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 3\~650 грн., заборгованість за процентами 21 571 грн. 50 к. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму зазначеної кредитної заборгованості. Ухвалою суду від 28.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 17.06.2025. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу\~копію позовної заяви з додатками. 16.07.2025 до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з неї заборгованості, мотивуючи тим що, не погоджується з викладеними у позові обставинами, вважає їх безпідставним та необґрунтованим. Відповідачка зазначає, що позивач стверджує про підписання нею кредитного договору № 3853094 від 16.08.2020 шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на її мобільний номер телефону, проте на підтвердження цієї обставини надає лише роздруківку договору без її підпису. Вона посилається на норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до яких паперова копія спірного кредитного договору не може вважатися належним доказом його укладення, оскільки не доведено, що документ створювався у визначеному законом порядку та був підписаний електронним підписом уповноважених осіб. Відповідачка заперечує факт укладення такого кредитного договору, а тому не погоджувала його процентну ставку та інші умови. Вона наголошує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів часу та способу генерування та направлення одноразового ідентифікатора, підтвердження нею пропозиції укласти договір чи належності їй номеру телефону. Вона зазначає, що перевірити автентичність такого підпису також неможливо, оскільки позивач, на якого покладено обов`язок доведення укладення договору, такий обов`язок не виконав, а тому відповідачка вважає оспорюваний правочин неукладеним, що вказує на необґрунтованість вимог про стягнення процентів за наданим кредитним договором. Відповідачка зазначає, що позивач просить стягнути 21 571 грн. 50 к. простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Посилаючись на норми законодавства та правові висновки судів про захист прав споживачів, вона вказує, що умови договору є несправедливими, якщо вони створюють істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача, зокрема, встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів за користування кредитом. Відповідачка вважає, що вимога про нарахування явно завищених відсотків не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. Вона наголошує, що заявлена до стягнення заборгованість за процентами в сумі 21 571 грн. 50 к. є неспіврозмірною тілу кредиту в сумі 3 650 грн., оскільки майже в 6 разів перевищує його розмір. Вона просить суд зменшити розмір відсотків щонайменше до розміру тіла кредиту, щоб не допустити безпідставного збагачення кредитора. Відповідачка наголошує, що кредитний договір є реальним і вважається укладеним з моменту передання грошових коштів. Вона стверджує, що позивач не надав належних доказів перерахування коштів, посилаючись лише на розрахунки заборгованості та довідку сторонньої фінансової компанії. Відповідачка вказує, що наданий розрахунок є некоректним та неналежним доказом, оскільки не містить чіткої формули і не є первинним документом. Вона підкреслює, що лише первинні документи, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенням НБУ, зокрема виписки по рахунках або касові документи, можуть бути належними доказами. Відповідачка вважає інформаційну довідку ТОВ «ФК «Елаєнс» неналежним доказом, оскільки вона не є розрахунковим чи первинним документом, не містить повного номера картки та відмітки про виконання банком, і не підтверджує належність електронного платіжного засобу саме відповідачу, крім того, не надано самої платіжної інструкції та доказів повноважень посередника, а також не вбачається, що перерахування коштів відбулося саме на виконання спірного кредитного договору. Таким чином, відповідачка наголошує, що матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування їй суми кредитних коштів, а тому позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, включаючи укладення договору, перерахування тіла кредиту та розмір нарахованих відсотків. На підставі вищевикладеного, відповідачка просить суд відмовити позивачу ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» у задоволенні позовних вимог та відповідно до ст. 141 ЦПК України просить покласти судові витрати на позивача. Ухвалою суду від 17.07.2025 судовий розгляд справи відкладений на 14.08.2025 з метою забезпечення права позивача надати відповідь на відзив, оскільки засобами поштового зв`язку позивач не встиг отримати копію відзиву на позов, а тому не мав можливості надати відповідь на відзив. 28.07.2025\~до суду\~від представника\~позивача [PERSON] \~надійшла відповідь\~на відзив,\~в якому\~він зазначає,\~що відзив\~є необґрунтованим\~і безпідставним,\~таким,\~що не\~спростовує наведених\~у позовній\~заяві фактів\~та документів\~та вважає,\~що відповідачка\~висловлює лише\~припущення. Щодо укладення договору в електронній формі він зазначає, що відповідачка, посилаючись у відзиві на нормативну базу щодо електронних правочинів, не звернула уваги на розділи позовної заяви «Щодо укладення договору в електронній формі» та «Щодо подання електронних доказів в паперових копіях», де детально розписано процес укладання Договору про надання кредиту № 3853094 від 16.08.2020 року. Також він вважає необґрунтованим висновок відповідачки про ненадання належних доказів відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки розцінює твердження відповідачки про те, що вона не укладала кредитний договір, як припущення, і звертає увагу, що відповідачка не надала доказів звернення до будь-яких компетентних органів стосовно дій позивача. Представник позивача [PERSON] стверджує, що відповідачка навмисно не бажає виконувати взяті на себе зобов`язання, оскільки вона підтвердила укладання Договору в інших пунктах свого відзиву. Щодо несправедливих процентних нарахувань представник позивача [PERSON] вказує на суперечність у позиції відповідачки. Він звертає увагу суду на те, що відповідачка, стверджуючи про неотримання кредитних коштів, водночас просить суд зменшити нараховані відсотки «щонайменше до розміру тіла кредиту в сумі 3 650 грн.». Щодо відсутності доказів перерахування коштів (тіла кредиту) представник позивача [PERSON] підтверджує, що на підставі Договору про надання кредиту № 3853094 від 16.08.2020 року Позичальнику були надані кошти у розмірі 3 650 грн. та пояснює, що перерахування коштів здійснюється через платіжні системи, зокрема, ТОВ ФК «Елаєнс», на підставі укладених з ними договорів; після верифікації картки відповідачкою, її дані зберігаються лише у платіжній системі, а Товариству передається токен (код шифру); ініціювання переказу коштів на платіжну картку позичальника здійснюється шляхом передачі цього токену. Позивач вказує, що на його запит платіжні системи надають лише інформаційну довідку, таку як Довідка ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 18.04.2025 року, у якій зазначені дані картки відповідача (включаючи неповний номер та назву банку: ALFABANK); позивач позбавлений можливості самостійно отримати з Банку-емітента (власника картки відповідача) документ, що підтверджує зарахування коштів, оскільки така інформація є банківською таємницею відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», і її розголошення можливе виключно за рішенням суду, а тому Товариство змушене звернутися до суду з клопотанням про витребування з Банку-емітенту доказів на підтвердження зарахування коштів. Також він наголошує, що надаючи послуги через платіжну систему, позивач може надати відповідь з платіжної системи, а не бухгалтерський документ, а отримання підтвердження з банку можливе лише за ухвалою суду. Отже, представник позивача [PERSON] просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за Договором про надання кредиту № 3853094 від 16.08.2020 в сумі 25 221 грн. 50 коп. та суму сплаченого судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп. 13.08.2025 до суду від представника позивача Попова Є.В. надійшло клопотання про витребування доказів з АТ «Сенс Банк», а саме інформацію про те, 1)\~чи мала [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) відкритий картковий рахунок з номером банківської картки [NUMBER] на [INFO] ; 2) про рух грошових коштів по картковому рахунку з номером банківської картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) за період з 14.08.2020 року по 18.08.2020 року; 3) чи зараховувалась грошова сума в розмірі 3 650 грн. 16 серпня 2020 року на картковий рахунок з номером банківської картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ). Ухвалою суду\~від 14.08.2025\~відкладено розгляд\~наданої справи\~на 26.09.2025 враховуючи, що для належного та всебічного розгляду справи, а також для встановлення дійсних обставин, що мають значення для вирішення спору, необхідно витребувати докази від АТ «Сенс Банк», заявлені в клопотанні представника позивача [PERSON] від 13.08.2025, що дозволить забезпечити повне та своєчасне виконання клопотання, а також надасть сторонам можливість ознайомитись з новими доказами. 08.09.2025 до суду від АТ «Сенс Банк» надійшли витребувані докази. Сторони про місце, день та час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань, доказів тощо. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що після реєстрації відповідачкою в Особистому кабінеті системи ТОВ «Алекскредит» надіслало відповідачці Оферту (пропозицію) щодо надання кредиту № 3853094 в електронній формі через Особистий кабінет користувача, розміщений на веб-сайті позивача https://alexcredit.ua. Відповідачка акцептувала Оферту 16.08.2020 року, використавши електронний підпис у вигляді одноразового ідентифікатора PS3853094. Вчинивши таку дію відповідачка підтвердила свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами Договору. Акцепт та згода з умовами Оферти були надіслані позивачу у момент введення відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором в Особистому кабінеті, доступ до якого здійснюється за допомогою Логіна та Пароля, під застереженням: "Я, [PERSON] , згодний з умовами Оферти № 3853094 ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» (код ЄДРПОУ 41346335, місцезнаходження: 49044 Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 12 А) від 16.08.2020 року". Сторони підтвердили, що даний електронний Договір (укладений у вигляді електронного документа), всі додатки до нього та додаткові угоди мають таку саму юридичну силу, як документи, складені на паперових носіях і скріплені власноручними підписами Сторін, тобто є вчиненими виключно у письмовій формі та в порядку, встановленому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 15-17). Отже суд відхиляє доводи відповідачки щодо неукладення Договору та неналежності електронних доказів, зазначаючи наступне. Відповідно до вимог ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч.1 ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно до ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Також судом встановлено, що відповідно до порядку надання кредиту, відповідачка для здійснення акцепту Оферти зобов`язана створити Особистий кабінет, а тому вона погодила Правила надання кредиту (далі Правила) на сайті ТОВ «Алекскредит», надавши всю необхідну інформацію для отримання кредиту, вказала бажану Основну суму кредиту, строк періоду кредиту та вказала свої особисті дані. Зі свого боку ТОВ «Алекскредит» надіслало в Особистий кабінет відповідачки Паспорт споживчого кредиту за формою, встановленою Додатком №1, з яким вона ознайомилась та підписала його електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатору PS3853094 від 16.08.2020. Так, судом встановлено, що 16.08.2020 між позивачем ТОВ «Алекскредит» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 38530984. Відповідно до умов Договору, ТОВ «Алекскредит» надало [PERSON] кредит на споживчі цілі без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове та платне користування у сумі 3 650 грн. Строк дії Договору встановлено з 16.08.2020 до 14.03.2021 року. Згідно з умовами, відповідачка зобов`язалася повернути Кредит і сплатити Проценти у розмірі 1,70% за один день користування кредитом за період з 16.08.2020 до 15.09.2020, а також у розмірі 3% за один день користування кредитом за період з 16.09.2020 до 14.03.2021, та інші платежі відповідно до умов Договору. Відповідно до умов Договору відповідачка зобов`язалася належним чином виконувати свої обов`язки, зокрема, сплачувати Основну суму кредиту та Проценти згідно з Графіком платежів, а також сплачувати Заборгованість, включаючи Основну суму кредиту, Проценти за користування кредитом та Неустойку (пеню, штраф) після спливу Кінцевої дати виконання або при настанні Умови дострокового виконання. Всі платежі повинні здійснюватися шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця, або іншим способом, передбаченим Договором та визначеним на його Сайті. Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи відповідачки про необхідність зменшення розміру процентів, оскільки укладаючи кредитний договір вона погодилася з умовами договору, зокрема, щодо розміру нарахування відсотків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору Судом встановлено, що 16.08.2025 ТОВ «Алекскредит» перерахувало відповідачці кредитні кошти у сумі 3 650 грн. на номер її банківської карти Банка-емітента ALFABANK: [NUMBER] . Перерахування коштів відбулося через фінансову компанію, що надає послуги з переказу та зарахування коштів, ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», що підтверджується копією відповідної довідки від 18.04.2025 року (а.с. 20). Суд спростовує заперечення відповідачки про недоведеність факту отримання коштів, оскільки факт отримання коштів повністю підтверджений витребуваними судом доказами з АТ «Сенс Банк». Із зазначених доказів вбачається, що на ім`я клієнта Банку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була відкрита картка з номером [NUMBER] , та відповідно до виписки про рух коштів по рахунку, 17.08.2020 року відображено зарахування коштів у сумі 3 650 грн. (а.с. 101104), що узгоджується з вищезазначеними даними Довідки ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» про перерахування кредитних коштів. ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» за вказівкою позивача здійснило перерахування кредитних коштів відповідачці з використанням відповідної платіжної системи. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд підкреслив, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яка передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані виписки за рахунком відповідачки підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру. Крім того, відповідачка загальну суму кредитної заборгованості та її складові не спростувала, контррозрахунку боргу не надала, про що у постанові Верховного Суду України, викладеної від 14.07.2020 року у справі № 367/4970/13-ц зроблено висновок, про те, що «заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника». Отже, ТОВ «Алекскредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. Відповідачка свої зобов`язання за Договором про надання кредиту № 3052519 від 16.08.2020 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за період з 16.08.2020 до 14.03.2021 виникла заборгованість в сумі 25 221 грн. 50 к., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 3 650 грн., заборгованість за процентами 21 571 грн. 50 к. що підтверджується детальним (щоденним) розрахунком заборгованості за Договором про надання кредиту № 3052519 від 16.08.2020 станом на 30.04.2025. Відповідачка добровільно заборгованість не погашає. З будь-якими заявами відповідачка до позивача не зверталася, причин прострочення зобов`язання не пояснювала. На день розгляду справи в суді зобов`язання відповідачкою досі не виконане, заборгованість не сплачена. В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст.\~610\~ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом. Статтею 629\~ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором (ст. 625 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд визнає, що внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язання порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за Договором про надання кредиту № 3853094 від 16.08.2020 в сумі 25 221 грн. 50 к. В силу вимог ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачкою не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача. За таких обставин, враховуючи умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к. На підставі наведеного,

Outcome: approved