Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). 15.05.2025 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. 1.1. Стислий виклад обставин. 22 грудня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі було укладено договір купівлі-продажу №1247/Б квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,90 кв.м., корисною площею кв.м., 2/дві/кімнати житловою площею 30.3 кв.м., яка в цілому складається із 1 коридора, 2 житлової, 3 житлової, 4 кухні, 5 туалету,6 ванни,7 балкона. Укладений сторонами 26.11.1999 договір купівлі-продажу на Одеській товарній біржі став підставою для реєстрації в МБТІ 10.02.1998 права власності за [PERSON] на вище вказану квартиру, записано в реєстровій книзі під №82-5032 справа №7535. 1.2. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у письмових заявах від 19.05.2025 позовні вимоги визнали у повному обсязі. 2.Рух справи. Ухвалою суду від 20.05.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 30.05.2025 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від\~20.08.2025 закрито підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, надали суду заяву в якій просять розгляд справи здійснювати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток, розміщення оголошення; про поважність причин неявки або про відкладення розгляду справи суду не заявили. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України). 4. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 22 грудня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі було укладено договір купівлі-продажу №1247/Б квартири [ADDRESS] загальною площею 51.90 кв.м., корисною площею кв.м., 2/дві/кімнати житловою площею 30.3 кв.м., яка в цілому складається із 1 коридора, 2 житлової, З житлової, 4кухні ,5 туалету,6 ванни,7 балкона. Укладений сторонами 26.11.1999 року договір купівлі-продажу на Одеській товарній біржі став підставою для реєстрації в МЕТІ 10 лютого 1998 року права власності за [PERSON] на вище вказану квартиру, записано в реєстровій книзі під №82-5032 справа №7535. Договір купівлі-продажу №1247/Б квартири [ADDRESS] загальною площею 51.90 кв.м., корисною площею кв.м., 2/дві/кімнати житловою площею 30.3 кв.м., яка в цілому складається із 1 коридора, 2 житлової, З житлової, 4кухні ,5 туалету,6 ванни,7 балкона розташованої на держ. Фонду, зареєстровано на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод нерухомістю, реєстраційний номер №1247/Б від 22 грудня 1997 року. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. Відповідно до довідки КНП «БТІ» від 07.04.2025 № 386, встановлено, що станом на 31.12.2012 власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] на підставі договору № 1247/Б купівлі продажу нерухомого майна від 22.12.1997 року, який було зареєстровано Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 10.02.1998 року в реєстровій у книзі № 82 за реєстровим № 5032. 5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України). Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З положень ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 650 ЦК України встановлено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved