Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У червні 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Чепусов Юрій Андрійович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни, Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичина-2014» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги. Позов обґрунтовано тим, що 09 липня 2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» укладено кредитний договір № 68/П/63/2008-840 (далі Кредитний договір), за яким позивач отримав кредит в сумі 87890,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою Нове житло зі сплатою 15,49 % процентів річних, згідно узгодженого графіку в строк до 08 липня 2038 року. В забезпечення вимог за Кредитним договором, 09 липня 2008 року було підписано договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1839 (далі Договір іпотеки). Предметом іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань позивача за Кредитним договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,0623 га, кадастровий номер якої 8000000000:91:467:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі Предмет іпотеки). Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 року №356, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - Фонд) прийнято рішення від 05 червня 2015 року №113, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації відповідача 1 та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію відповідача 1. У зв`язку з припиненням платежів за Кредитним договором, у позивача утворилась заборгованість у розмірі 230 019,91 грн., в тому числі, за тілом кредиту у розмірі 215 954,00 грн. та залишок за відсотками у розмірі 14 065,91 грн. Відповідно до рішення Фонду про затвердження умов продажу активів № 400 від 12 квітня 2019 року, права вимоги за Кредитним договором було виставлено на відкриті електронні торги (голандський аукціон) з продажу активів. Згідно з протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-04-19-000109-b, який було проведено 07 червня 2019 року, переможцем аукціону став відповідач 2. 08 липня 2019 року між відповідачем 1 в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію відповідача 1 та відповідачем 2 було укладено Договір № 68/П/63/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) майнових прав за Кредитним договором (далі Договір відступлення прав вимоги). У подальшому, позивачем отримано від відповідача 2 вимогу (повідомлення) про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до Договору іпотеки, шляхом погашенням існуючої заборгованості, та про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення заборгованості. Листом від 09 липня 2019 року за вих. №05-6233 за підписом представників відповідача 1 та відповідача 2 позивача було повідомлено про відступлення права вимоги за Кредитним договором та договорами забезпечення. Позивачем у Відповіді від 30 липня 2019 року на Вимогу зазначено, що він користується своїм правом щодо невиконання зобов`язань за Кредитним договором новому кредитору, до надання йому доказів переходу прав вимоги за Кредитним договором та розміру таких прав вимоги (належної суми заборгованості за Кредитним договором). Відповіді з відповідними документами Позивачем отримано не було. Але, незважаючи на відсутність підтверджень переходу прав вимоги належними доказами, невідповідність сум заборгованості у Вимозі сумам заборгованості, зазначеним у Публічному паспорті активу, відсутність підтвердження такої суми заборгованості, відомостей про те, яким кредитором, в яких частинах та в якому розмірі було нараховано заборгованість Позичальника за Кредитним договором, та незважаючи на право Позивача не виконувати зобов`язань за Кредитним договором до надання підтверджень переходу права вимоги та справжнього розміру заборгованості Позичальника Відповідач 2, відповідно до чинного законодавства України фактично має право та можливість звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, відповідно до положень статті 6 Договору іпотеки (в новій редакції), де викладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Як зазначає представник позивача, зі змісту Оспорюваного договору, який можна встановити з копії договору, розміщеній в мережі Інтернет вбачається, що такий договір а саме договір купівлі продажу (відступлення) прав вимоги за Кредитним договором є удаваним, та насправді сторонами укладено договір факторингу. Такий договір факторингу, яким насправді є вчинений Оспорюваний договір на думку Позивача, має ознаки недійсності з моменту його вчинення та не має юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Так, представник позивача посилається на те, що за умовами договору про відступлення прав вимоги, укладеного між Банком та Відповідачем 2 фактично відбулося фінансування однієї особи (Банку) іншою (Відповідачем 2) за плату, шляхом сплати Банку коштів, зазначених у п. 4.1 Оспорюваного договору 1 у розмірі, меншому ніж розмір відступленого права грошової вимоги, а Банк відступає Відповідачу 2 грошову вимоги до третьої особи (боржника, Позичальника), що є основною ознакою договору факторингу. Отже, аналіз істотних умов (змісту) Оспорюваного договору 1 дає підстави стверджувати, що цей договір за своєю правовою природою є договором факторингу. На підставі викладеного, представник позивача просив суд визнати договір №68/П/63/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 08 липня 2019 року, що укладений ПАТ «КБ «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни та ТОВ «Галичина-2014» та договір про відступлення прав за іпотечним договором, що укладений ПАТ «КБ «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни та ТОВ «Галичина-2014» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. 18 березня 2019 року, за реєстровим №583, - недійсними; стягнути з відповідачів судові витрати. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи №741 від 20 листопада 2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2020 року, який проведений, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, в провадження судді Волчко А.Я. надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни, Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичина-2014» про визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 20 листопада 2020 року було прийнято позовну заяву до провадження та призначено підготовче судове засідання. 11 серпня 2021 року на адресу суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює виведення ПАТ «КБ «НАДРА» з ринку, надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, Фонд безпосередньо здійснює виведення відповідача 1 з ринку з 28 вересня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, серед іншого, здійснює повноваження щодо відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених Законом. Також було зазначено, що право вимоги за Кредитним договором було відступлено відповідачу 2. Інформація та документи щодо відступлення прав вимоги розміщена на загальному доступі на веб-сайті PROZORRO. У зв`язку з вищевикладеним, відповідач 1 просив суд врахувати інформацію про зміну кредитора при розгляді справи. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 24 травня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду справи по суті. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 1534 від 14 жовтня 2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 14 жовтня 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовну заяву. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Галичина-2014» зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача ПАТ «КБ «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань станом на дату винесення рішення суду не надано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Судом встановлено, що 09 липня 2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» укладено кредитний договір № 68/П/63/2008-840 (далі Кредитний договір), за яким позивач отримав кредит в сумі 87890,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою Нове житло зі сплатою 15,49 % процентів річних, згідно узгодженого графіку в строк до 08 липня 2038 року для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу №1836 від 09 липня 2008 року земельної ділянки загальною площею 0,0623 га, кадастровий номер 8000000000:91:467:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір іпотеки, відповідно до п. 1.1. якого, позивач (іпотекодавець) передає відповідачу 1 (іпотекодержателю) в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором належний йому на праві власності об`єкт нерухомості - земельну ділянку загальною площею 0,0623 га, кадастровий номер 8000000000:91:467:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Додатковим договором № 1 від 29 листопада 2012 року до Кредитного договору було змінено валюту зобов`язання, встановлено фіксовану (16% річних) та стандартну процентні ставки (UIRD + фіксований процент 5%) та додано (змінено) інші умови та положення. 30 листопада 2012 року укладено Додатковий договір №1 до Договору іпотеки від 09 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю., та зареєстрований в реєстрі за № 2850. Предметом іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань позивача за Кредитним договором, зазначено нерухоме майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,0623 га, кадастровий номер 8000000000:91:467:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Положеннями ст. 6 Додаткового договору №1 від 30 листопада 2012 року сторони узгодили питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до п. 9.7 ст. 9 Додаткового договору №1 від 30 листопада 2012 року, відступлення прав за цим договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, з одночасним відступленням права вимоги за Кредитним договором. На підставі Постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015 року №83, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26, згідно з яким з 06 лютого 2015 року у відповідача 1 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 року №356, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 червня 2015 року №113, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації відповідача 1 та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію відповідача 1. У зв`язку з припиненням платежів за кредитним договором, у позивача утворилась заборгованість за несвоєчасне внесення платежів за Кредитним договором. Відповідно до рішення Фонду про затвердження умов продажу активів № 400 від 12 квітня 2019 року, права вимоги за Кредитним договором було виставлено на відкриті електронні торги (голандський аукціон) з продажу активів. Згідно з протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-04-19-000109-b, який було проведено 07 червня 2019 року, переможцем аукціону став відповідач 2. 08 липня 2019 року між відповідачем 1 в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію відповідача 1 та відповідачем 2 було укладено Договір № 68/П/63/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) майнових прав за Кредитним договором. Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 Договору № 68/П/63/2008-840, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених протоколом №UA-EA-2019-04-19-000109-b від 07 червня 2019 року, складеного ТОВ «ЗАКУПКИ.ПРОМ.УА», Первісний Кредитор передає у власність Новому Кредитору, а Новий Кредитор приймає у власність права вимоги до позичальника, надалі за текстом «Позичальник», за Кредитним договором за №68/П/63/2008-840 від 09 липня 2008 року з Додатковими угодами/договорами (за наявності) зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Позичальника, спадкоємців Позичальника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Позичальника, або які зобов`язані виконати обов`язки Позичальника, за Кредитним договором, надалі за текстом «Основний договір», надалі за текстом «Права вимоги». Новий Кредитор сплачує Первісному Кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4.1. Розділу 4 Договору № 68/П/63/2008-840, Новий Кредитор сплачує Первісному Кредитору ціну продажу ,відповідно до протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких визнано Нового кредитора, а саме: 151 500,00 грн., без ПДВ. Ціну договору сплачено Новим Кредитором Первісному кредитору у повному обсязі до моменту укладення цього договору. Листом від 09 липня 2019 року за вих. №05-6233 за підписом представників відповідача 1 та відповідача 2 позивача було повідомлено про відступлення права вимоги за Кредитним договором та договорами забезпечення. Позивачем у Відповіді від 30 липня 2019 року на Вимогу зазначено, що він користується своїм правом щодо невиконання зобов`язань за Кредитним договором новому кредитору, до надання йому доказів переходу прав вимоги за Кредитним договором та розміру таких прав вимоги (належної суми заборгованості за Кредитним договором). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, виходячи зі змісту ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою. У п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в ст. 6 Закону № 2664-III. Так, за змістом ч. 1 ст. 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Крім того, відповідно до п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III. Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Як вже зазначалося раніше, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту). При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (ч. 1 ст. 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106). При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги. Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22). Статтею 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження Фонду гарантування щодо реалізації майна банку, зокрема виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна одного або кількох банків (майно, об`єднане у пули активів, цілісні майнові комплекси, пакети акцій тощо), ремонту основних засобів, добудови об`єктів незавершеного будівництва, реалізації девелоперських проектів (зокрема операцій з експлуатації нерухомості) на належних банку земельних ділянках із залученням інвестицій, вилучення з непридатного для експлуатації майна окремих деталей, вузлів, агрегатів тощо для подальшої реалізації. З дня початку процедури ліквідації банку Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна (активів) банку у порядку, визначеному цим Законом та правилами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2)шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується правилами Фонду. Тобто, законодавець надав право Фонду гарантування вкладів фізичних осіб самостійно визначити способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, до яких в тому числі відноситься права вимоги до боржників. У постанові від 16.03.2021 в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду вказала на можливість відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває в процедурі ліквідації. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2023 в справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) виснувала про відсутність підстав для відступу від своїх висновків у постанові від 16.03.2021 в справі № 906/1174/18. Так, як встановлено судом з матеріалів справи, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснювало виведення ПАТ «КБ «НАДРА» з ринку, безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснювалось, зокрема, відчуження активів та/або зобов`язань банку шляхом проведення відкритих торгів (голандського аукціону). Так, на аукціон було виставлено відповідний перелік активів, що обліковувались на балансі ПАТ «КБ «НАДРА», один з яких (лот № GL3N01455 право вимоги за кредитним договором № 68/П/63/2008-840 від 09.07.2008 із забезпеченням (земельна ділянка)) було придбано ТОВ «Галичина-2014» та в подальшому між ПАТ «КБ «НАДРА» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Галичина-2014» укладено Договір № 68/П/63/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) майнових прав за Кредитним договором. Відповідно, предметом вказаного договору є права вимоги до позичальника за Кредитним договором за №68/П/63/2008-840 від 09 липня 2008 року з Додатковими угодами/договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, за які ТОВ «Галичина-2014» було сплачено ціну продажу, визначену в результату проведеного аукціону. Отже, між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Галичина-2014» фактично укладено саме договір відступлення права вимоги, а не факторингу, оскільки ПАТ КБ «Надра» знаходився в процесі ліквідації, а тому він мав право реалізовувати вимоги до [PERSON] на електронних торгах будь-яким організаціям, в тому числі без статусу банку або фінансової установи, тобто суб`єктний склад вказаного договору був дотриманий та відповідає вимогам закону. Щодо інших доводів позивача про спірність умов оспорюваного договору та їх удаваність, суд не приймає їх до уваги так як ці обставини спростовуються наявними доказами у справі. Суд також зазначає, що вимоги позивача щодо визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором, що укладений ПАТ «КБ «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни та ТОВ «Галичина-2014» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. 18 березня 2019 року, за реєстровим №583, які є похідними від позовної вимоги щодо визнання недійсним договору № 68/П/63/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) майнових прав за Кредитним договором, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Галичина-2014», також не підлягають задоволенню. При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20). У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про недійсність оспорюваних правочинів та підтверджували наявність порушеного права позивача його укладенням, матеріали справи не містять, а відтак суд вважає позовні вимоги безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed