Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ярош В.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання привести приміщення до попереднього стану. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 11.03.1997 року посвідченого приватним нотаріус Львівського міського нотаріального округу Балацькою В.К. за № 610 [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] в будинку станом на 11.03.1997 року мала загальну площу в 65,5 квадратних метри. Згідно довідки №204/03-30 від 04.08.2005 року 06.26.1999 року змінено прізвище в імені « [PERSON] » на « [PERSON] »; 17.07.2001 року виправлено по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, [PERSON] , який придбав 11.03.1997 року квартиру [ADDRESS] . Покликався, що станом на 24.06.2025 відповідач згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка: 432601221) є власником квартири [ADDRESS] в будинку загальною площею 80,1 кв.м. Реєстраційна дія щодо реєстрації права власності відповідача проведена 27.09.2017. Таким чином, площа квартири [ADDRESS] в будинку із 65,5 квадратних метрів (станом на 1997 рік) змінилася на 80,1 квадратний метр (станом на 2017 рік). Указує, що підставами виникнення права власності відповідача на квартиру [ADDRESS] в будинку згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено: 1) Договір купівлі-продажу квартири від 11.03.1997 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Балацькою В.К. за № 610; 2) Технічний паспорт Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 19.09.2017; 3) Довідка Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №2/12395 від 19.09.2017. Отож, юридичною підставою для реєстрації права власності відповідача на квартиру з більшою площею став технічний паспорт від 19.09.2017 та довідка Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради від 19.09.2017. Після подачі низки адвокатських запитів ним встановлено, що згідно довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №2/12395 від 19.09.2017 року: «Загальна площа квартири змінилася з 65,5 кв.м. на 80,1 кв.м. унаслідок переобмірів та уточнення площ». Згідно технічного паспорта Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 19.09.2017 квартира [ADDRESS] у будинку складається зокрема з кладової площею 14,6 кв.м., а на графічному плані квартири вбачається, що під позначкою «5» знаходиться мезонін площею 14,6 кв.м. Водночас, згідно технічного паспорта Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації станом на 30.01.1995 у квартирі [ADDRESS] в будинку не передбачено кладової площею 14,6 кв.м., також на графічному плані квартири не відображено мезонін. Зазначає, що відповідач, на підставі технічного паспорта від 19.09.2017 та довідки від 19.09.2017 «приєднав» до своєї квартири мезонін будинку площею 14,6 кв.м. як кладову внаслідок чого загальна площа квартири [ADDRESS] у будинку збільшилася з 65,5 кв.м. на 14,6 кв.м., та станом на момент звернення до суду за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно становить 80,1 кв.м. (65,5+14,6). «Приєднавши» мезонін до своєї квартири [ADDRESS] відповідач почав чинити перешкоди іншим співвласникам будинку в користуванні цією частиною будинку. У зв`язку із чим, після уточнення позовних вимог просив суд скасувати рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Бірака Євгенія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37332605 від 29.09.2017. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи 06.08.2025\~згідно протоколу\~автоматизованого розподілу\~судової справи\~між суддями, справу передано в провадження судді Бобровій Ю.Ю. (а.с. 12). Із відповіді з Єдиного демографічного реєстру від 07.08.2025 № 1648061 встановлено адресу реєстрації [PERSON] (а.с. 14). 12.08.2025 ухвалою судді дану цивільну справу прийнято до розгляду і відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання на 02.09.2025 (а.с. 15). 02.09.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 19.09.2025 (а.с. 27). Від представника позивача 02.09.2025 надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою від позову в частині зобов`язання [PERSON] привести приміщення мезоніну площею 14,6 квадратних метрів на четвертому поверсі будинку [ADDRESS] до попереднього стану шляхом відновлення безперешкодного доступу до приміщення мезоніну [PERSON] . Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Зі змісту поданої заяви вбачається, що представник позивача усвідомлює наслідки відмови від заяви, оскільки відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з цього приводу і з тих самих підстав не допускається. Аргументи учасників справи Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач позовні вимоги визнав. Третя особа обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду до зали суду свого представника не направила, причини неявки суду невідомі. Фактичні обставини, встановлені судом Інформацією з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна від\~24.06.2025\~вбачається,\~що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 36). Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 11.03.1997 року посвідченого приватним нотаріус Львівського міського нотаріального округу Балацькою В.К. за № 610 [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] в будинку загальною площею 65,5 кв.м., із коморою в підвалі 9,0 кв.м. (а.с. 37). Довідкою №204/03-30 від 04.08.2005 року підтверджується, що 06.26.1999 року змінено прізвище в імені « [PERSON] » на « [PERSON] »; [INFO] виправлено по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 38). Як слідує із довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №2/12395 від 19.09.2017 року «Загальна площа квартири змінилася з 65,5 кв.м. на 80,1 кв.м. у наслідок переобмірів та уточнення площ» (а.с. 39). Згідно даних\~технічного паспорту\~Обласного комунального\~підприємства Львівської\~обласної ради\~«Бюро технічної\~інвентаризації та\~експертної оцінки»\~від 19.09.2017\~року площа\~квартири [ADDRESS] \~в будинку\~із 65,5\~квадратних метрів\~(станом\~на 1997\~рік)\~змінилася на\~80,1\~квадратний метр\~(станом\~на 2017\~рік)\~ба більше,\~квартира [ADDRESS] \~у будинку\~складається зокрема\~з кладової\~площею 14,6\~кв.м.,\~а на\~графічному плані\~квартири вбачається,\~що під\~позначкою «5»\~знаходиться мезонін\~площею 14,6\~кв.м. (а.с. 41, 43). Водночас, згідно технічного паспорта Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації станом на 30.01.1995 року у квартирі [ADDRESS] в будинку не передбачено кладової площею 14,6 кв.м., також на графічному плані квартири не відображено мезонін. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 2. ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Пунктом 2 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). У Постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21 зазначено: «20. Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі N 906/1169/17). Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Оскільки мезонін будинку площею 14,6 кв.м., з самого початку не належав до жодної квартири будинку, та не є ізольованим приміщенням в багатоквартирному будинку, то такий мезонін площею 14,6 кв.м. є спільним майном багатоквартирного будинку, а отже усі власники квартир у будинку, в тому числі позивач, в силу ч. 2 ст. 382 ЦК України є співвласниками мезоніну будинку площею 14,6 кв.м. на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, позивач, як співвласник мезоніну будинку площею 14,6 кв.м. на праві спільної сумісної власності має право на володіння і користування ним в такому обсязі, що має кожний співвласник будинку, в тому числі і відповідач. За абз.1 ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.1 ч.2 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним. Лише \~ \~ \~ \~збори \~ \~ \~ \~співвласників \~ \~ \~ \~мають право приймати рішення про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку. Згідно ч. 15 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» Рішення зборів співвласників оформлюється протоколом. У свою чергу, серед підстав державної реєстрації права власності відповідача на квартиру з мезоніном відсутнє рішення зборів співвласників будинку оформлене протоколом або будь-яким іншим документом. Частина 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (ст. 3 цього Закону). У Постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 522/3999/23 зазначено наступне, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17, провадження N 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі N 910/10987/18. Таким чином, відповідач за відсутності рішення зборів співвласників будинку; на підставі довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №2/12395 від 19.09.2017, згідно якої загальна площа квартири змінилася з 65,5 кв.м. на 80,1 кв.м. у наслідок «переобмірів та уточнення площ» незаконно приєднав до своєї квартири [ADDRESS] мезонін будинку площею 14,6 кв.м., який належить на праві спільної сумісної власності усім співвласник будинку та здійснив державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] в тих площах, що включає мезонін будинку площею 14,6 кв.м. Згідно абз.1-2 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц зазначено, що відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації. Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)». Отже, державна реєстрація за відповідачем права власності на квартиру [ADDRESS] в площах разом із мезоніном будинку створює презумпцію належності відповідачу права власності на мезонін будинку площею 14,6 кв.м., яка спростовується вищезазначеним так як державна реєстрація за відповідачем права власності на квартиру [ADDRESS] в площі 80,1 кв.м. відображає необ`єктивні та недостовірні відомості про належне відповідачу на праві власності майно, а отже порушує презумпцію, що передбачена ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Сама по собі державна реєстрація за відповідачем права власності на квартиру [ADDRESS] в площах разом із мезоніном будинку (тобто загальною площею 80,1 кв.м.) порушує права позивача як співвласника будинку, оскільки порушує його право спільної сумісної власності на мезоніном будинку площею 14,6 кв.м. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У Постанові Верховного суду від 09 травня 2024 у справі № 149/428/21 зазначено, що у розумінні приписів наведеної норми права у редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, на відміну від правил частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав». У Постанові Верховного Суду від 25 липня 2024 року у справі № 538/130/21 вказується, що чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону N 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). Отже, задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора відновить той стан речових прав відповідача, який існував до прийняття такого рішення державним реєстратором, тобто відновить площу квартири [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав до дійсної, а саме до 65,5 м.кв, без мезоніну будинку площею 14,6 кв.м. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved