Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

17 липня 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла цивільна справа № 204/7655/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 101823229 від 07 вересня 2021 року в сумі 32\~561,64 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 07 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 101823229, згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 16\~000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Даний договір укладений в електронній формі. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. 27 січня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір про відступлення права вимоги № 79-МЛ/Т, згідно з яким та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 101823229 від 07 вересня 2021 року. Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 32\~561,64 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 13\~996,00 грн.; заборгованість за відсотками 17 765,64 грн.; заборгованість за комісією 800,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18 липня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 22 вересня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала, вважала їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідач вважає, що без підтвердження факту належного повідомлення про відступлення прав вимоги позовні вимоги нового кредитора не можуть вважатися обґрунтованими. Крім того, посилаючись на ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», наполягала на тому, що усі комісії підлягають виключенню з розрахунку. Договором передбачено дві різні ставки: 0,63% на день (зі знижкою), 5% на день (стандартна). Фактично, з 07 вересня 2021 року до 16 жовтня 2021 року нарахування здійснювались по 100,80 грн/день, а з 17 жовтня 2021 року по 730,20 грн/день. Разом з тим, реальна річна процентна ставка у договорі визначена у розмірі 1256% річних, тоді як 5%/день становить понад 1800% річних. Це, на переконання відповідача, суперечить принципу прозорості та достовірності інформації. Також, у період дії воєнного стану кредиторам заборонено нараховувати штрафи, пеню та інші санкції, а отже вимоги позивача щодо стягнення будь-яких штрафних санкцій після 24 лютого 2022 року є незаконними. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності. Позивач не надав доказів видачі кредитних коштів, належного розрахунку заборгованості, а також підтвердження правомірності зміни відсоткової ставки. У зв`язку з викладеним просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в повному обсязі, а у випадку часткового задоволення позову виключити з розрахунку комісію за видачу кредиту (800,00 грн.), усі комісії за пролонгацію, відсотки, нараховані за ставкою 5%/день, штрафні санкції після 24 лютого 2022 року. Також, 22 вересня 2025 року від відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій відповідач просила застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки останній платіж за кредитним договором № 101823229 було здійснено у 2021 році, загальна позовна давність становить три роки, а отже на момент подання позову встановлений строк позовної давності сплив. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 101823229, відповідно до умов якого кредитодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надає позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 16\~000,00 грн., на строк 30 днів з 07 вересня 2021 року, зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 800,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3024,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, зі сплатою стандартної (базової) процентної ставки за користування кредитом, яка становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки за цим договором фіксована (а.с. 15 (зворотній бік) - 19). Відповідно до п. 2.1 Договору про споживчий кредит № 101823229 від 07 вересня 2021 року, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. У пункті 6.1 вищевказаного Договору про споживчий кредит, сторонами цього договору було обумовлено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.2 даного Договору про споживчий кредит, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. В пункті 6.3 цього Договору також закріплено, що приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено у ст. 634 ЦК України. При цьому, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є\~правомірним,\~якщо його\~недійсність прямо\~не встановлена\~законом або\~якщо він\~не визнаний\~судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, що підтверджується платіжним дорученням № 32124567 від 07 вересня 2021 року на суму 16\~000,00 грн. (а.с. 22). За таких обставин суд оцінює критично, не приймає до уваги та відхиляє наведені у відзиві твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів видачі відповідачу кредитних коштів, оскільки наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 32124567 від 07 вересня 2021 року є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження переказу кредитодавцем кредитних коштів в сумі 16\~000,00 грн. на рахунок позичальника [PERSON] . Також,\~відповідачем не\~надано будь-яких\~доказів на\~підтвердження того,\~що відповідач не укладала в електронній формі договір про споживчий кредит з первісним кредитором ТОВ «Мілоан». У частині 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Однак,\~відповідач,\~хоча і\~посилалась у\~відзиві на\~позовну заяву\~на незаконність\~нарахування комісії\~за кредитним\~договором та\~нечітке (суперечливе)\~встановлення процентної\~ставки,\~однак при\~цьому не\~надала суду\~жодних доказів,\~які б\~підтверджували,\~що відповідач\~зверталась до\~суду з\~позовною заявою\~про зміну\~або визнання\~недійсними умов\~договору про споживчий кредит № 101823229 від 07 вересня 2021 року в частині встановлення комісії за надання кредиту або зазначення нечітких умов договору в частині встановлення розміру процентної ставки. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо посилань відповідача на неправомірність нарахування процентів за процентною ставкою 5% на день, то суд вважає за необхідне звернути увагу на положення пунктів 2.3.1, 2.3.1.1. та 2.3.1.2. Договору про споживчий кредит № 101823229 від 07 вересня 2021 року, в якому зазначено, що пролонгація строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору (0,63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6. Договору (5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом). Тобто, умовами Договору про споживчий кредит № 101823229 від 07 вересня 2021 року передбачено як пільгову процентну ставку 0,63%, так і стандартну (базову) процентну ставку 5,00%. Враховуючи викладене суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] отримала у кредит обумовлені договором грошові кошти, скористалася наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеним кредитним договором не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Суд також зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є\~правомірним,\~якщо його\~недійсність прямо\~не встановлена\~законом або\~якщо він\~не визнаний\~судом недійсним. В подальшому, 27 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 79-МЛ/Т, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 24 (зворотній бік) - 28). Згідно з Витягом з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 79-МЛ/Т від 27 січня 2022 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за Договором про споживчий кредит № 101823229 від 07 вересня 2021 року, укладеним з [PERSON] . У вказаному Витягу з Реєстру боржників зазначено, що загальна сума заборгованості становить 32 561,64 грн., а саме: залишок по тілу кредиту 13\~996,00 грн.; залишок по відсотках 17\~765,64 грн.; залишок по комісії 800,00 грн. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з [PERSON] . На підтвердження помилковості наданого позивачем розрахунку заборгованості належних, допустимих, переконливих та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України відповідач не надала. При розгляді даної справи суд виходить з того, що в обґрунтування заперечень проти позову та підтвердження перед судом наведених обставин, стороною відповідача не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів. Усі заперечення відповідача зводяться лише до його незгоди та невизнання розміру заборгованості відповідача за договором про споживчий кредит. При цьому, обов`язок доведення перед судом переконливості своєї позиції покладається у рівній мірі як на позивача, так і на відповідача. Саме тому, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази та повідомлені сторонами суду обставини, суд вважає переконливішою позицію позивача, оскільки вона підтверджена відповідним доказами, в той час як позиція відповідача ґрунтується виключно на запереченнях та припущеннях, та не підтверджена відповідним засобами доказування. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач заборгованість за вищезазначеним кредитним договором так і не сплатив. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит, яке підлягає судовому захисту. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» слід стягнути заборгованість за Договором про споживчий кредит № 101823229 від 07 вересня 2021 року у загальному розмірі 32\~561,64 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 13\~996,00 грн.; заборгованість за відсотками 17\~765,64 грн.; заборгованість за комісією 800,00 грн., а отже позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1\~статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Разом з цим, згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11\~березня 2020\~року №\~211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 року. В подальшому, відповідними постановами Кабінету Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, карантин було продовжено. Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був відмінений на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651). Отже,\~строки,\~визначені,\~зокрема,\~статтею 257\~ЦК України,\~продовжувались на\~весь строк\~дії карантину,\~тобто у\~період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Крім того, Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~було доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. В подальшому, Законом 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було викладено в такій редакції: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. При цьому, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу. Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» було виключено з ЦК України лише на підставі Закону\~№ 4434-IX від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025 року. Отже, строк, визначений, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувався на строк дії воєнного стану з 24 лютого 2022 року і до 03 вересня 2025 року. Враховуючи наведені положення\~Законодавства суд приходить до висновку, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» при зверненні 17 липня 2025 року до суду з даним позовом до [PERSON] строк позовної давності не пропущено. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» правничу допомогу у вказаній справі надавало АО «Апологет» в особі адвоката Усенко М.І., що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», та ордером від 02.07.2025 року (а.с. 47). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень,\~наведених у\~п.\~48\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»\~від 17.10.2014\~року №10\~визначено,\~що підстави,\~межі та\~порядок відшкодування\~судових витрат\~на правову\~допомогу,\~надану в\~суді регламентовано\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 06 липня 2025 року між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було підписано Акт № 1193 надання послуг, в якому зазначено, що сума наданих послуг з правової допомоги становить 8\~000,00 грн., розмір якої підтверджується детальним описом наданих послуг від 06 липня 2025 року, на надання яких витрачено 6 год. 30 хв. часу. Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Усенко М.І., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 8 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. При цьому, вартість послуг надання усної консультації, вивчення справи та складання позовної заяви, а також витрачений на вказані послуги час (6 год. 30 хв.), є очевидно завищеними та такими, що не відповідають складності виконаних адвокатом робіт. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial