Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Бельдій Наталія Володимирівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 12.10.1991 року вони уклали шлюб з відповідачкою. Вказує, що шлюб себе вичерпав, вони втратили почуття любові один до одного. Зазначає, що із відповідачкою не проживають однією сім`єю з жовтня 2023 року, налагодження подружнього життя є неможливим, оскільки у позивача з`явились нові стосунки. Враховуючи вищевикладене, просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява його представника про розгляд справи без їх участі, позов підтримують повністю, просять такий задоволити. Відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала, щодо розірвання шлюбу не заперечила. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідає позову, не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.10.1991 року у Відділі запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, актовий запис №3218, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.10.1991 року. Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити, розірвати шлюб між сторонами, оскільки він існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливе. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави на підставі ст 141 ЦПК України.

Outcome: approved