Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

У липні 2025 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами,\~\~ розташований по [ADDRESS] , відноситься до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому станом на 15 квітня 1991 року, а саме: [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачам. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації права власності належного ним вищевказаного нерухомого майна. Однак, згідно з повідомленням нотаріуса зареєструвати право власності на вищевказаний житловий будинок неможливо, оскільки державний реєстратор не наділеним правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а відповідно до ст. ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений житловий будинок як майно колгоспного двору належав його учасникам на праві спільної сумісної власності. Саме тому позивачі, посилаючись на ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 392 ЦК України, просили визнати: - за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів; - за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 31 липня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 26 вересня 2025 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 25, 26). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 27). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~\~\~\~\~ установлено,\~\~ що\~\~ домогосподарство\~ по [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Носівської міської Ради народних депутатів 11.12.1985 р. Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими у вказаному домоволодінні значилися [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на жилий будинок від 11 грудня 1985 року, довідки КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради про наявність житла від 02 червня 2025 року № 175 та довідки Носівської міської ради Чернігівської області про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2520 від 21 травня 2025 року (а. с. 5, 6, 8). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. Судом установлено, що [PERSON] , [PERSON] зверталися до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації права власності на належне їм вищевказане нерухоме майно. Однак, згідно з повідомленням приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. № 193/01-16 від 22 липня 2025 року зареєструвати право власності на вищевказаний житловий будинок неможливо, оскільки державний реєстратор не наділеним правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а відповідно до ст. ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений житловий будинок як майно колгоспного двору належав його учасникам на праві спільної сумісної власності (а. с. 12). Так, з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових\~ прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, яким, у тому числі, є і майно колгоспного двору і, отже, зареєструвати за позивачами право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як за членами колишнього колгоспного двору неможливо. Отже, право власності позивачів підлягає визнанню в судовому порядку.\~ Матеріали\~\~\~ справи\~\~\~\~ підтверджують,\~\~\~ що\~\~\~ на\~\~\~\~ будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена\~\~\~\~ технічна\~\~\~\~ документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 103,8 кв. м, житлова площа 46,6 кв. м (а. с. 9-11). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачами [PERSON] , [PERSON] сплатили судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.4477100765.1 від 28 липня 2025 року (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved