Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме 1/2 частини майна: гаражний бокс з оглядовою ямою № 242 (двісті сорок два) в автогаражному кооперативі «Південний», що розташований за адресою: місто Львів, вулиця Аркаса М., 1 (один); мотоцикл марки GEON SCRAMBLER 250, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у АТ «Державний ощадний банк України», АТ КБ «Приватбанк», мисливська гладко ствольна зброя KEL-TEC к. 12 №XXQ-907 FABARM к. 12 №E [NUMBER] ; пристрій Форт 17Р к-9, ВІ - 117408; автомобіль марки FORD MONDEO, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та земельна ділянка площею 0,1008 га., цільове призначення якої - для індивідуального садівництва, розташованої на території Липовецької селищної ради Перемишлянського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . [PERSON] заповіту не складав, спадкоємцем першої черги є його дружина - [PERSON] та мати - [PERSON] . Про інших спадкоємців, в тому числі які б мали право на обов`язкову частку спадкового майна відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України мені не відомо. До складу спадкового майна по смерті [PERSON] входить: гаражний бокс з оглядовою ямою №242 (двісті сорок два) в автогаражному кооперативі «Південний», що розташований за адресою: місто Львів, вулиця Аркаса М., 1 (один), мотоцикл марки GEON SCRAMBLER 250, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , грошові вклали з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у AТ «Державний ощадний банк України», АТ КБ «Приватбанк»; мисливська гладко ствольна зброя KEL-TEC к. 12 №XXQ-907 FABARM к. 12 №E [NUMBER] , пристрій Форт 17Р к-9, ВІ - 117408; автомобіль марки FORD MONDEO, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та земельна ділянка площею 0,1008 га, цільове призначення якої - для індивідуального садівництва, розташованої на території Липовецької с/ради Перемишлянського району Львівської області. Для оформлення прав на спадкове майно позивач у встановлений законом строк звернувся до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Волинської Людмили Василівни, однак 14.06.2024 нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії вихідний №27/02-31 від 14.06.2024). Окрім того, разом з позовом подано клопотання про витребування у приватного нотаріуса Спадкової справи №605/2023, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд призначено за правилами загального позовного провадження, витребувано копію спадкової справи. З матеріалів справи встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви з додатками, направлено відповідачу засобами рекомендованого поштового зв`язку. Судова кореспонденція повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Ухвалою суду від 16.07.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідачка, згідно вимог ч.8\~ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилась, в порушення ч.3\~ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідачки на адресу суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст.280\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що згідно із ч.8 ст.178,\~ст.280 ЦПК України, слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На адресу суду 28.05.2025 від Приватного нотаріуса Волинської Л.В. надійшла копія спадкові справи №05/2023, заведеної після смерті [PERSON] . Представник позивачки та позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у ньому, просили позовну заяву задовільнити. Суд, заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Згідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону». Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено\~статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81\~ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду. Судом встановлено, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане повторно 22.06.2023 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства. [PERSON] та позивачка [PERSON] перебували в шлюбі з 28 грудня 2022 року, який зареєстровано Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 грудня 2022 (актовий\~запис №461). Як встановлено із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.06.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції [PERSON] помер [INFO] у смт. Північне, Бахмутського р-н., Донецької обл. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником мотоцикла Geon Scrambler 250, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля Ford Mondeo, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до Дозволу на право зберігання, носіння зброї № [NUMBER] , виданого 10.12.2019, [PERSON] володів пристроєм Форт 17Р к-9 № ВІ-117408. Відповідно до Дозволу на право зберігання, носіння зброї № Т-73 НПУ серії [NUMBER] , виданого 15.12.2020, [PERSON] володів мисливською гладкоствольною зброєю, а саме: KEL-TEC к. 12 №XXQ-907 та FABARM к. 12 №E [NUMBER] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка площею 0,1008 га., кадастровий номер 46233844900:09:000:0065, розташована на території Липовецької селищної ради Перемишлянського району, Львівської області, власник [PERSON] . Відповідно до Висновку експерта ТОВ «Консалтинг-Експерт І» від 24.02.2025 ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1008 га., кадастровий номер 46233844900:09:000:0065, розташована на території Липовецької селищної ради Перемишлянського району, Львівської області, становить - 107 500 грн. Відповідно до Договору купівлі-продажу ННІ 820170 від 29.09.2018, [PERSON] купив гаражний бокс з оглядовою ямою № 242 (двісті сорок два) в автогаражному кооперативі «Південний», що розташований за адресою: місто Львів, вулиця Аркаса М., 1 (один) у [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, гаражний бокс з оглядовою ямою № 242 (двісті сорок два) в автогаражному кооперативі «Південний», що розташований за адресою: місто Львів, вулиця Аркаса М., 1 (один), власник: [PERSON] . Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки ТОВ «Нерухомість Дельта» від 26.02.2025, ринкова вартість гаражного боксу з оглядовою ямою № 242 (двісті сорок два) в автогаражному кооперативі «Південний», що розташований за адресою: місто Львів, вулиця Аркаса М., 1 (один), становить - 297\~002 грн. 03.08.2023 Приватний нотаріус Волинська Л.В. звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України» із запитами про наявність та вид грошових рахунків суми заощаджень з належними відсотками, нарахуваннями, компенсація, інкасаціями на ім`я [PERSON] , [INFO] , а також про наявність заповідального розпорядження та дату його вчинення, по кожному рахунку окремо. Згідно відповіді АТ «Державний ощадний банк України» від 14.09.2023 № 46/1205/57267/2023/55 встановлено, що на ім`я: [PERSON] , [INFO] , станом на 11.09.2023, наявна інформація та рахунки у наступних установах філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк»: у ТВБВ № 10013: № [NUMBER] - сума залишку 4346,09 грн., (залишок коштів по рахунку станом на день смерті [INFO] - 4346,09 грн.), заповідальне розпорядження по зазначеному рахунку відсутнє. У ТВБВ № 10013/03: № [NUMBER] - сума залишку 1539,91 грн., (залишок коштів по рахунку станом на день смерті [INFO] - 1639,91 грн.), заповідальне розпорядження по зазначеному рахунку відсутнє. У ТВБВ № 10013/0307: № [NUMBER] - сума залишку 2,00 грн., (залишок коштів по рахунку станом на день смерті [INFO] - 2,00 грн.), заповідальне розпорядження по зазначеному рахунку відсутнє. З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 07.08.2023 №20.1.0.0.0/7-230803/38256 встановлено, на ім`я померлого [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] відкрито: депозитний рахунок [NUMBER] залишок 13515,12 грн; картка [NUMBER] \~\~залишок\~18430,00\~грн;\~картка\~ [NUMBER] залишок 340,63 грн. 15.06.2023 [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Волинської Л.В., із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Крім цього, 26.06.2023 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Волинської Л.В. також звернулась відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.06.2024 № 27/02-31 Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, у зв`язку тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на окремо визначене спадкоємцем [PERSON] спадкове майно (не весь обсяг спадкового майна) в цілому, без врахування частки іншого спадкоємця, суперечить нормам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним та ін. право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст 1261 - 1265 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 перша черга спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України). За правилами ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У ч.1 ст.1296\~ЦК України закріплено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч. 1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Водночас, нормами вказаної статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. За правилами ч. 3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Отже, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, кінцевим строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Чинне законодавство України дозволяє спадкоємцю здійснити державну реєстрацію права власності спадкодавця після смерті останнього. Проте, позивачка позбавлена такої можливості з огляду на те, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця в даному випадку потрібне кінцеве судове рішення, так як існує спір та інший спадкоємець, яким є відповідачем у справі. Суд також погоджується з відповідністю обраного позивачем способу захисту його прав в судовому порядку, що відповідає положенням чинних нормативно-правових актів та судовій практиці. Постанова нотаріуса про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) перешкоджає захисту спадкових прав позивача в позасудовому порядку і є підставою для звернення до суду з метою визнання її права власності на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . Конституція України в ст.41 гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.9 ч. 1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(№ 1952-IV від 01.07.2004), державна реєстрація права власності проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (Постанова Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 320/8118/17). Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст.89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надала належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відсутність надання доказів стороною відповідача, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи результат розгляду справи, те що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3554,38 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved