Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (код ЄДРПОУ 43160452; 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, офіс 413) заборгованість у розмірі 36 211,11 грн, в тому числі: основна сума заборгованості - 14 514,15 грн; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту - 6 572,85 грн; заборгованість по комісіях - 14 029,75 грн; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 753,24 грн; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 341,12 грн. Щодо судових витрат позивач просить стягнути з Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (код ЄДРПОУ 43160452; 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, офіс 413) понесені останнім судові витрати, в тому числі витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу (правову) допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 листопада 2013 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-21777-201113, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 16 080,00 грн. строком на 36 місяців. Факт надання кредиту підтверджується належним чином засвідченою копією платіжного документа від 21 листопада 2013 року, яким грошові кошти перераховано на рахунок відповідача. Умовами договору було передбачено обов`язок відповідача: здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості до 20 числа кожного місяця шляхом внесення 1 080,00 грн згідно з графіком платежів; сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 9,99 % річних; сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,49 % щомісячно. Відповідно до статей 509, 525 та 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно має бути виконано саме у цей строк. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач їх належним чином не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості. Станом на дату звернення до суду сума боргу становить 36 211,11 грн, у тому числі: 14 514,15 грн - основна сума кредитної заборгованості; 6 572,85 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 14 029,75 грн - заборгованість за щомісячними комісіями; 753,24 грн - три відсотки річних від простроченої суми кредиту за період з 02.06.2020 по 23.02.2022; 341,12 грн - три відсотки річних від прострочених процентів за той самий період. 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» укладено договір відступлення прав вимоги № 2253/К, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора у зобов`язанні за вказаним кредитним договором. В силу статей 512, 514 та 516 ЦК України новий кредитор набуває усіх прав попереднього кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, незалежно від волі боржника. Витяг із Додатку № 1 до договору, а також копії платіжних доручень підтверджують факт сплати позивачем вартості відступлених прав вимоги та законність набуття ним статусу кредитора. Позивач наголосив, що відповідно до статті 1048 ЦК України кредитор має право на одержання процентів від суми позики, а відповідно до статті 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Також у силу статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, і є формою захисту майнових інтересів кредитора. Разом із тим, позивач зауважив, що п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачає звільнення позичальників від відповідальності за статтею 625 ЦК України у період дії воєнного стану. У зв`язку з цим нарахування 3 % річних обмежене періодом до 23 лютого 2022 року. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, що підтверджується поданими доказами, а тому має бути зобов`язаний у судовому порядку сплатити на користь позивача загальну суму заборгованості 36 211,11 грн, а також понесені судові витрати, у тому числі сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 09 березня 2025 року представник відповідача звернувся із заявою про застосування позовної давності в якій просить відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем встановлених законом строків звернення до суду. У заяві зазначено, що 20 листопада 2013 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір № 001-21777-201113, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 16 080 грн. Строк користування кредитом складав 36 місяців, а датою останнього платежу визначено 20 листопада 2016 року. Відповідно, саме з наступного дня після цієї дати позивачу стало відомо про порушення його права, і саме з цього часу почався перебіг трирічної позовної давності. Відповідно до статей 256, 257, 258 ЦК України загальна позовна давність становить три роки, а позовна давність за вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік. Частина четверта статті 267 ЦК України прямо передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову. З урахуванням того, що строк дії кредитного договору закінчився 20 листопада 2016 року, а позов мав бути пред`явлений не пізніше 20 листопада 2019 року, подання позову ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» у вересні 2024 року відбулося вже після спливу строків позовної давності. Таким чином, представник відповідача вважає, що вимоги позивача заявлені поза межами встановленого законом строку, що виключає можливість їх задоволення, і просить суд застосувати положення статті 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову. 12 березня 2025 року представник позивача звернувся із запереченнями на заяву про застосування позовної давності, в яких просив відмовити у її задоволенні та задовольнити позов у повному обсязі. У поданих запереченнях представник позивача зазначив, що доводи відповідача щодо спливу строків позовної давності є безпідставними. Зокрема, він звернув увагу на те, що пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено продовження строків позовної давності на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню COVID-19. Оскільки карантин діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, то перебіг позовної давності фактично продовжувався на цей строк, що підтверджується і правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється. Воєнний стан в Україні введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ, і він неодноразово продовжувався. Отже, з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності за кредитним договором був зупинений на строк дії воєнного стану. Окрім цього, позивач вказав, що 12 вересня 2024 року відповідач здійснив платіж у розмірі 195,00 грн. в рахунок погашення боргу за кредитним договором, що підтверджується платіжною інструкцією. Часткова сплата боргу, відповідно до правової позиції Верховного Суду, є дією, яка свідчить про визнання боржником свого обов`язку, а тому відповідно до статті 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності. У такому випадку строк позовної давності починає обчислюватися заново з моменту здійснення такого платежу. Таким чином, представник позивача вважає, що звернення ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до суду 16 вересня 2024 року відбулося в межах установленого законом строку позовної давності, оскільки її перебіг був спочатку продовжений на час дії карантину, потім зупинений на час воєнного стану, а також перерваний внаслідок часткової сплати боргу відповідачем у вересні 2024 року. Тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності у цій справі немає. У зв`язку з цим представник позивача просив суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності та задовольнити позовні вимоги ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» у повному обсязі. 28 травня 2025 року представник відповідача Базилєва Ю. О. звернулася до Великоолександрівського районного суду Херсонської області із заявою, в якій просила відмовити у задоволенні позову ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 36 211,11 грн. У поданій заяві зазначено, що доводи позивача, наведені у запереченнях на заяву про застосування позовної давності, є безпідставними. Зокрема, представник відповідача наголосила, що здійснений 12 вересня 2024 року платіж у сумі 195 грн. не може розцінюватися як підстава для переривання перебігу позовної давності, оскільки строк позовної давності сплив ще 20 листопада 2019 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 686/23170/19, переривання позовної давності можливе виключно у межах її дії, а тому платіж, здійснений після спливу цього строку, не має жодного правового значення. Крім того, у заяві звернуто увагу на те, що положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими передбачено продовження строків позовної давності на період дії карантину, встановленого у зв`язку з COVID-19, не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки відповідні зміни були внесені до ЦК України лише 30 березня 2020 року, тоді як строк позовної давності за кредитним договором сплив 20 листопада 2019 року. Отже, дія вказаних норм не поширюється на спірні правовідносини. З урахуванням викладеного представник відповідача просила суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд встановив, що 20 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-21777-201113, за умовами якого банком надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 16 080,00 грн строком на 36 місяців. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується платіжним документом від 21 листопада 2013 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами договору відповідач зобов`язувався щомісячно до 20 числа кожного місяця погашати кредит у сумі 1 080,00 грн, сплачувати проценти у розмірі 9,99 % річних (п. 2.4 договору), а також щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,49 % (п. 2.5 договору). 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким право вимоги за вказаним кредитним договором передано позивачу. У силу статей 512, 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у тому ж обсязі і на умовах, що існували на момент переходу. Сплату вартості відступлених прав підтверджено платіжними дорученнями № 48 від 26 травня 2020 року та № 49 від 27 травня 2020 року. Таким чином, з 02 червня 2020 року ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» стало належним кредитором у зобов`язанні відповідача за вказаним кредитним договором. Станом на момент звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 36 211,11 грн, яка складається з: 14 514,15 грн - основна сума боргу; 6 572,85 грн - проценти за користування кредитом; 14 029,75 грн - заборгованість по комісіях; 753,24 грн - 3 % річних від простроченої суми кредиту; 341,12 грн - 3 % річних від прострочених процентів. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений строк. У силу статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Верховний Суд у своїх правових висновках (постанова від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц) наголошував, що 3 % річних мають компенсаційний, а не штрафний характер, і застосовуються до всіх грошових зобов`язань. Разом із тим, пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачає, що у період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, починаючи з 24 лютого 2022 року. Тому нарахування 3 % річних обмежується періодом до цієї дати, що також враховано позивачем при здійсненні розрахунків. Таким чином, суд установив, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, чим порушив вимоги статей 526, 530, 610, 612 ЦК України, а відтак позивач правомірно звернувся з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 36 211,11 грн, а також понесених судових витрат. Разом з цим, суд встановив підстави для застосування позовної давності відповідно до заяви представника відповідача, з огляду на таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 257, 261 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, але за умови, що про її застосування заявлено стороною у спорі до ухвалення судом рішення. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), яка в силу приписів статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16, це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Позивач у цій справі звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 02 жовтня 2024 року, тобто після спливу трьох років з моменту порушення його права, яке мало місце 20 листопада 2016 року, коли відповідач зобов`язаний був зробити останній платіж. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Так, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності 02 квітня 2020 року. За наслідками розгляду справи № 910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у п. 100 постанови від 06 вересня 2023 року зробила висновок, що саме з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року цим законом (п. 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №167/1058/20). Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ, Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №2915-IX, Указом Президента України від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року №3057-IX, Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року №3275-IX, Указом Президента України від 6 листопада 2023 року №734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року №3429-IX, Указом Президента України від 5 лютого 2024 року №49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року №3564-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», а позовна давність на цей момент вже сплила, положення пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строків під час дії карантину не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки продовжувати можна лише строк, який ще триває, а не той, що вже закінчився. Доводи представника позивача щодо переривання перебігу позовної давності у зв`язку зі здійсненням відповідачем 12 вересня 2024 року платежу в сумі 195 грн на користь ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» спростовуються тим, що зазначений платіж було здійснено вже після спливу строку позовної давності. Відповідно до умов кредитного договору від 20 листопада 2013 року, останній платіж відповідач повинен був внести 20 листопада 2016 року. З цього моменту кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до статті 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки, отже він сплив 20 листопада 2019 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 686/23170/19, переривання перебігу позовної давності можливе виключно в межах строку її дії. Вчинення боржником будь-яких дій після закінчення позовної давності не породжує правових наслідків у вигляді її переривання чи початку нового відліку. Таким чином, посилання представника позивача на платіж у вересні 2024 року як на підставу для переривання позовної давності є юридично необґрунтованим, оскільки на цю дату позовна давність уже була пропущена, і вчинення відповідачем будь-яких дій після 20 листопада 2019 року не може відновити її перебіг. При цьому, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у виді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed