Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, [INFO] померла його сестра [PERSON] , 1938 року народження. За життя вона склала заповіт, яким все своє майно, яке належатиме їй на момент смерті або на яке вона матиме право, вона заповідала йому. 11 лютого 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шатковської І.Ю. для засвідчення заяви про прийняття спадщини за заповітом. Однак у зв`язку із станом здоров`я, в умовах воєнного стану, постійних обстрілів та тяжких сімейних обставин, він не зміг звернутися з цією заявою до Третьої криворізької нотаріальної контори. 25 червня 2025 року він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької нотаріальної контори Рикової Т.В. від 25 червня 2025 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із пропуском встановленого законодавством строку для прийняття спадщини. Просить визначити додатковий строк три місяці для подання зави про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його сестри. Процесуальні дії у справі. 03 липня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 08\~липня 2025\~року позовна\~заява\~ прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Витребувано докази. 14 серпня 2025 року надійшли витребувані докази. 21 серпня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Позивач в судовому засіданні підтвердив обставини, які викладені в позові, просив задовольнити позов. Зазначив, що на час смерті спадкодавиця проживала разом із ним. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений 24 лютого 2017 року державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н.В., номер в реєстрі 162, згідно з яким все належне майно заповіла [PERSON] , [INFO] . 11 лютого 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. засвідчено заяву [PERSON] до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Т.В. про прийняття спадщини за заповітом. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Як видно із медичної документації, позивач має ряд захворювань. 29 лютого 2024 року, 04 лютого 2025 року звертався до лікарів та у період з 20 вересня 2017 року по 03 жовтня 2017 року, з 22 січня 2025 року по 04 лютого 2025 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні. З копії спадкової справи №205/2025 видно, що 25 червня 2025 року державним нотаріусом Третьої криворізької нотаріальної контори була заведена спадкова справа №205/2025, номер у спадковому реєстрі №74254605, після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] . Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом 25 червня 2025 року звернувся [PERSON] . Окрім позивача, інші особи із заявою про прийняття спадщини не звертались. Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Т.В. від 25 червня 2025 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини. Зміст спірних правовідносин. Викладеними обставинами відповідають спадкові правовідносини. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі 545/1231/23 зазначає, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1)\~спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року по справі №686/5757/23 зазначила, що з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. \~ \~ \~ \~ Висновок суду. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц). У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З аналізу судової практики можна зробити висновок, що законодавством не передбачено вичерпного переліку причин, які визнаються судом поважними при розгляді питання про поновлення строку для прийняття спадщини. Важливим фактором при віднесенні причини пропуску строку до поважної є наявність непереборних, об`єктивних та істотних труднощів, в результаті дії яких особа не змогла скористатися своїм правом на прийняття спадщини у встановлені строки. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Кінцевий строк подання заяви на прийняття спадщини - 30 травня 2025 року. Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини 25 червня 2025 року, тобто пізніше встановленого 6-ти місячного строку на 25 днів. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Також, суд враховує той факт, що позивач 11 лютого 2025 року звернувся до приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Шатковської І.Ю. для засвідчення його заяви до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковій Т.В. про прийняття спадщини за заповітом. Згідно із правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Отже, з урахуванням незначного часового проміжку між закінченням строку прийняття спадщини та зверненням позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, стану здоров`я позивача, послідовності дій позивача щодо звернення до нотаріуса та подання позовної заяви про встановлення додаткового строку, суд вважає доведеним, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, а тому суд вважає необхідним визначити позивачу додатковий строк, тривалістю три місяці. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. З огляду на викладене,

Outcome: approved