Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Згідно позовних вимог позивач просив суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.06.2015р. Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 229. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.06.2015р. [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , дошлюбне прізвище якої - [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 229. Позивач зазначає, що з моменту укладення шлюбу сторони проживали із відповідачем однією сім`єю, вели спільне господарство. Від даного шлюбу мають двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з перших днів подружнього життя у сторін була дружня сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між ними зіпсувались, неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити заради дітей. Однак, це не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у травні 2025 року, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись із позовом до суду про розірвання шлюбу. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Ухвалою суду від 09.06.2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 18 серпня 2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про надання строку на примирення, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 16.09.2025 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача. Відзив на позовну заяву до суду не надходив, натомість у клопотанні про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу, посилаючись на те, що немає домовленості щодо подальшого утримання дітей, не було досягнуто домовленості ні про порядок та розміри аліментів на дітей, ні про те з ким будуть проживати діти. Відповідач прагне зберегти сім`ю та хоче щоб обоє з батьків були присутні в житті дітей, щоб обоє з батьків поділити обов`язки щодо утримання та виховання дітей порівну. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. 11.06.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 229, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . За час подружнього життя у сторін народились діти, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24.09.2016р., та [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтвом про народження [NUMBER] від 13.06.2019р. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач заперечувала щодо розірвання шлюбу, наполягала на наданні строку для примирення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень ч.3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Позивач вказує, що сторони неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити заради дітей, однак це не вдалося, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин. Відповідач заперечувала, вказувала, що немає домовленості щодо подальшого утримання дітей, не було досягнуто домовленості про порядок та розміри аліментів на дітей, про те, з ким будуть проживати діти. Відповідач прагне зберегти сім`ю, та хоче щоб обоє з батьків були присутні в житті дітей, щоб обоє з батьків поділити обов`язки щодо утримання та виховання дітей порівну. Водночас суд зауважує, що предметом даної справи є розірвання шлюбу. Відповідач не позбавлена права в майбутньому звернутися до позивача з відповідними позовами, зокрема, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. При цьому, суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру, тощо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved