Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12.02.2011 року до 11.11.2022 року перебувала в шлюбі з [PERSON] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11.11.2022 шлюб між нею і відповідачем розірваний. Після розірвання шлюбу між ними виник спір про поділ майна, набутого за час шлюбу, а саме земельної ділянки площею 0,1056 га, кадастровий номер 1210100000:04:263:1412, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, оскільки вони не дійшли згоди про поділ майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить виділити їй та відповідачу у власність по 1/2 (одній другій) частині земельної ділянки загальною площею 0,1056 га, кадастровий номер 1210100000:04:263:1412, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1296619712101). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Під час підготовчого провадження відповідачем [PERSON] в особі свого представника адвоката Безменка М.Є. був поданий зустрічний позов. У своєму зустрічному позові відповідач зазначає, що він фактично проживає та веде господарство на спірній земельніи? ділянці, іншого місця проживання не має. Згоден на розподіл цього маи?на в натурі. На думку відповідача, поділ спільного маи?на на окремі частини безпосередньо на місцевості з визначенням меж окремих частин відповідає правам кожного зі співвласників та дозволить уникнути конфліктів, забезпечуючи кожному з них рівні права на конкретну частину маи?на. Отже,\~відповідач просить\~у порядку\~поділу спільного\~сумісного маи?на\~подружжя виділити\~в натурі\~йому та\~позивачу у\~власність частину земельноі? ділянки площею 0.1056 га, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, садівниче товариство «Аппорт», ділянка [NUMBER] , кадастровии? номер: 1210100000:04:263:1412, реєстраціи?нии? номер об`єкту нерухомого маи?на 1296619712101. Ухвалою суду від 02 квітня 2025\~року зустрічний позов\~\~ [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , які об`єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Товстий К.А. первісний позов [PERSON] підтримав, водночас вважав, що підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися. Представником відповідача була надана заява про розгляд клопотання без їх участі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав: Судом установлено, що з 12 лютого 2011 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 46. Сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу 03 грудня 2021 року сторонами на підставі договору-купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. у реєстрі за № 2015, була придбана земельна ділянка площею 0,56 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровии? номер 1210100000:04:263:1412. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано того ж дня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1296619712101). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопада 2022 року шлюб між сторонами розірваний. Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу зазначеної земельної ділянки. При вирішенні спору між сторонами суд керується тим, що відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 статті 368 ЦК України також визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1-3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з частинами 1-3 статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364\~цього Кодексу. Зокрема статтею 367 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частиною 1\~статті 86 ЗК України\~також передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частин першої, третьої\~статті 88 ЗК України\~володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Аналіз наведених норм свідчить, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. При цьому при вирішенні спору про виділ в натурі земельної ділянки, суд повинен визначити конкретний варіант такого виділу, виходячи з розміру та вартості часток кожного зі співвласників, у тому числі з урахуванням порядку користування земельною ділянкою, що встановився між сторонами, або забезпечити можливість вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин 1, 3\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 5-7 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування(частина 2 статті 78 ЦПК України). Стаття 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 1-2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні\~докази\~не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає доведеним, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін, оскільки була набута ними під час шлюбу, що визнається обома сторонами. Відтак кожен із подружжя має право на 1/2 частину цього майна. Отже, позивач обґрунтовано звернулася з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину такої земельної ділянки. Водночас відповідач, заявляючи позовні вимоги про виділ кожному зі співласників частини земельної ділянки в натурі, свої позовні вимоги не конкретизував. Зустрічна позовна заява не містить конкретного варіанту виділу земельної ділянки сторонам, у тому числі даних щодо порядку користування, що фактично встановився між сторонами. Відповідачем не наведено конкретних варіантів виділу земельної ділянки, виходячи з розміру ідеальних часток кожного співвласника або з найменшим відступом від них, не надано належних доказів щодо фактичної можливості такого виділу, який би відповідав інтересам сторін та забезпечив можливість вільного користування земельною ділянкою та розташованими на ній об`єктами. Суд звертає увагу, що відповідач та його представник як під час підготовчого провадження, так і протягом усього часу розгляду справи клопотань про призначення у справі судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи не заявляли. У справі відсутні дані та докази, з якими закон пов`язує можливість виділу частини земельної ділянки в натурі. Таким чином, зустрічні позовні вимоги [PERSON] про виділ майна в натурі є недоведеними та задоволенню не підлягають. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимоги та наданих кожною стороною доказів, суд доходить до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] та визнання за позивачем у порядку поділу майна подружжя права власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 0,1056 га, кадастровий номер 1210100000:04:263:1412, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , із залишенням у власності відповідача іншої 1/2 частини такої земельної ділянки. При розподілі судових витрат, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. При зверненні до суду з первісним і зустрічним позовом кожною зі сторін були понесені витрати по сплаті судового збору. Оскільки первісний позов [PERSON] задоволено, то з відповідача на її користь підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. Натомість оскільки в задоволені зустрічного позову відмовлено, то витрати, понесені відповідачем, відшкодуванню йому не підлягають.

Outcome: approved