Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У лютому 2025 року позивач ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» через свого представника - адвоката Софіщенка В.А., звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» суму інфляційного збільшення та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 1 501 085,11 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014 у справі № 367/6499/14-ц (провадження № 2/367/2423/2014) стягнуто солідарно з [PERSON] , ТОВ «Унімекс-2004», ПП «Технопторг» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 2 375 576,48 грн. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25.06.2021 замінено стягувача на ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за рішенням суду позивач набув право на стягнення 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 в сумі 349 112,12 грн та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 в сумі 1 151 972,99 грн. 04.03.2025 ухвалою Обухівського районного суду Київської області справу направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 17.04.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.05.2025 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Олійника О.О., надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого вказано, що відповідач визнає той факт, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014 стягнуто з нього заборгованість за договором кредиту в сумі 2 375 576,48 грн. З метою примусового виконання вказаного рішення суду 25.05.2015 видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні в Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області (ВП № 47971683, 47971662), та повернутий стягувачу 22.02.2016 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказує також, що строк пред`явлення вказаного виконавчого документа збіг 22.02.2019, а позивачем не надано доказів поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Наполягає, що борг за кредитним договором є натуральним зобов`язанням, а кредитор у такому зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку. Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права. Таким чином вимоги позивача, які виникли на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/6499/14-ц від 12.12.2014 не можуть бути захищені в судовому примусовому порядку та до них неможливо застосувати положення статті 625 ЦК України. Просить відмовити в позові. 24.07.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило, позиція сторони позивача суду зрозуміла. 23.09.2025 представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, з посиланням на відзив просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення суду. Судом встановлено наступне. 02.06.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 1150-1-0201001/ФКВ-08, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 112 800 доларів США строком на 180 місяців до 01.06.2023 за процентною ставкою 15% річних. В забезпечення\~ виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та поручителем ТОВ «Унімекс-2004» укладений договір поруки № 1150-1-0201001/1/ZФПОР-08 від 02.06.2008, за умовами якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань за кредитним договором. Крім того, 02.06.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладений іпотечний договір № 1150-0201001/Zфквіп-08, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку позивачу земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3210945900:01:088:0084. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014 у справі № 367/6499/14-ц стягнуто солідарно з [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Унімекс-2004» та Приватного підприємства «Технопторг» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 375 576,48 грн. Вказаним рішенням суду в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] , а саме земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3210945900:01:088:0084, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних трогах у межах процедури виконавчого провадження. Також з відповідачів стягнуто солідарно судовий збір у розмірі 3 654 грн. Вказане рішення 14.04.2015 набрало законної сили та 25.05.2015 Ірпінським міським судом Київської області видано виконавчий лист щодо боржника [PERSON] . 25.06.2021 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/6499/14-ц замінено вибулого стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» у справі № 367/6499/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , ТОВ «Унімекс 2004», ПП «Техопторг», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого відповідачеві за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 нараховано 1 501 085,11 грн, в тому числі: 349 112,12 грн - 3% річних; 1 151 972,99 грн - інфляційне збільшення. Згідно наданого стороною відповідача листа Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області № 70337 від 07.04.2025, на примусовому виконанні у Білоцерківському міському відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 47971683 щодо примусового виконання виконавчого листа № 367/6499/14-ц від 25.05.2015, виданого Ірпінським міським судом Київської області. 02.10.2015 державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (який діяв до 05.10.2016 № 1404- VIII) повернуто виконавчий документ стягувачу. Також на примусовому виконанні у вказаному органі ДВС перебувало виконавче провадження № 47971662 щодо примусового виконання виконавчого листа № 367/6499/14-ц від 25.05.2015, виданого Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] , ТОВ «Унімекс 2004», ПП «Техопторг» та [PERSON] солідарно в сумі 3 654 грн на користь ПАТ «Дельта Банк». 22.02.2016 державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (який діяв до 05.10.2016 № 1404-VIII) повернуто виконавчий документ стягувачу. Згідно з листом Ірпінського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області № 16840/7 від 22.04.2025 у відповідь на адвокатський запит адвоката Олійника О.О., виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на примусовому виконанні не перебували та не перебувають. Відповідно до наданої адвокату Олійнику О.О. довідки Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області № 72874 від 01.05.2025 Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України: «Перевіркою інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження станом на 01 травня 2025 року встановлено, що відкритих виконавчих проваджень в Обухівському відділі державної виконавчої служби із Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за якими боржником є [PERSON] , дата народження: [INFO] . РНОКПП: [NUMBER] , на примусовому виконанні не перебуває». При вирішенні справи суд зазначає наступне. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Частина 1 ст. 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. В силу норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилом ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України). Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України). Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Судом встановлено, що на виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014 у справі № 367/6499/14-ц видано виконавчий лист щодо [PERSON] , який перебував на примусовому виконанні і виконавче провадження завершено 02.10.2015 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (який діяв станом на 02.10.2015) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. В матеріалах справи відсутня інформація (довідка) ДВС із вказаного виконавчого провадження про залишок заборгованості, а також відсутні відомості про розмір відступленої позивачу грошової суми під час укладення договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2020. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц висловив правовий висновок про правильне застосування норм права, згідно якого натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах № 569/12918/16-ц від 02.09.2020 року, № 442/398/15-ц від 18.03.2020, № 390/880/16-ц від 11.12.2019, № 554/9126/20 від 13.03.2023 № 602/140/23 від 22.01.2025. У даній справі суд враховує, що рішенням суду 12.12.2014 хоч і встановлено загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який стягнуто солідарно з трьох відповідачів. Поряд з цим, за позовною вимогою позивача судом звернуто стягнення на земельну ділянку, яка перебуває в іпотеці, шляхом продажу предмету іпотеки на публічних торгах. Фактичні обставини цієї справи, за яких позивач не має можливості реалізувати примусове стягнення заборгованості, як зазначено останнім у позовній заяві, свідчать про те, що між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України відносно [PERSON] . Також варто зазначити, що сплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. При цьому суд враховує не лише право стягувача, а й права боржника, у підсумку обом гарантуючи право на справедливий суд, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у даному випадку правомірно протягом кількох років міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц міститься висновок, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Звернувшись до суду із вказаним позовом з посиланнями на частину 2 статті 625 ЦК України, позивач посилався на те, що у зв`язку з набуттям права вимоги за кредитним договором, він має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат за невиконання судового рішення в період з 02.04.2017 по 23.02.2022 (1 789 днів). На підтвердження своїх вимог позивачем було надано до позову: розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних витрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року; копію заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014; копію ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 25.06.2021; копію виконавчого листа від 25.05.2015 щодо боржника [PERSON] ; копію договору від 20.07.2020 № 2291/К про відступлення прав вимоги та договору про внесення змін та доповнень від 02.02.2021 № 1 до договору № 2291/К; копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру відповідача. Разом з тим, враховуючи солідарне стягнення заборгованості рішенням суду від 12.12.2014 з відповідача [PERSON] , а також двох інших відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Унімекс-2004» та Приватного підприємства «Технопторг», та одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності співвідповідачу [PERSON] , позивачем наданими доказами не доведено факт невиконання заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014 у справі № 367/6499/14-ц станом на день пред`явлення до суду даного позову. У зв`язку із цим вимоги про стягнення з [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат є недоведеними та не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та норми чинного законодавства України в сукупності із правовими висновками Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed