Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити спосіб стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1/4 частину всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказала, що заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.08.2023 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Стягувана з відповідача сума аліментів є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не дає можливості забезпечити належне утримання сина сторін по справі. Окрім того змінилися ціни на продукти харчування, одяг, взуття, лікування та навчання, а тому позивач вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, що буде краще забезпечувати потреби їх неповнолітнього сина. Також позивач наголошує, що її матеріальне становище погіршилось, вона не працює, її заощаджень недостатньо для належного утриманні сина. Відповідач маючи можливість сплачувати аліменти в необхідному розмірі, добровільно збільшувати аліменти не бажає, хоча офіційно працює, отримує дохід. За таких підстав позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 04.07.2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження\~ з викликом сторін. Вказаною ухвалою відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями\~проти розгляду справи\~в порядку спрощеного позовного провадження, а також\~строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.08.2023 року у справі № 695/1478/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 01.02.2017 року року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.08.2023 року у справі № 695/1476/23 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки вказана сума стягуваних аліментів є недостатньою то позивач звернулася до суду із даним позовом про зміну способу стягуваних аліментів. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно зі ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини другої\~статті 182\~СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1\~статті 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Як вбачається із суті позовних вимог позивача, остання просить фактично змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, що повністю відповідає нормам ч. 3 ст. 181 СК України. Положеннями ст.\~141\~СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.\~ Чинним законодавством визначений відповідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку достатній для забезпечення нормального функціонування дитини з урахуванням соціально-економічної ситуації в країні. З матеріалів справи судом вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів у зв`язку з погіршенням свого матеріального стану, окрім того з часу винесення рішення про стягнення із відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дитини не потребують додаткового доказування в силу норм ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Крім того, суд зважає, що прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом на дату звернення позивача до суду становить 3196.00 грн, 50% від даної суми становить 1598.00 грн, що не може бути визнано судом достатнім для життя та розвитку дитини, і справедливим в розумінні норм ст. 180 та ст. 141 СК України. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81, ст.\~76, ч. 2 ст.\~78 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач не надав суду достатніх доказів неможливості сплачувати аліменти у більшому розмірі. Відповідач є працездатною особою, має стабільний дохід та постійне місце роботи, не надав суду жодних доказів неможливості сплачувати аліменти у більшому розмірі. При цьому суд враховує вказаний вище принцип, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття рівною мірою покладено на обох батьків, при цьому сплачуючи половину прожиткового мінімуму на дитину на місяць, не можна вважати, що відповідач повною мірою дотримується вказаного принципу, і такий стан речей є справедливим по відношенню як до позивача, так і до неповнолітньої дитини. Таким чином сплата відповідачем аліментів у тому ж розмірі, який був присуджений в 2023 році порушує норми ст. 141 та ст. 180 СК України щодо рівності батька й матері як прав так і обов`язків по відношенню до своєї дитини, в тому числі обов`язку щодо належного утримання її. За таких підстав, враховуючи усе вище вказане, вимоги позивача щодо зміни способу стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Однак при визначенні розміру аліментів суд також керується нормами частини першої статті 182\~СК\~України, відповідно до якої суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16 вересня 2020 року. Отже, враховуючи обставини справи, суд приходить до переконання, що розмір аліментів, який заявлений позивачем є обґрунтованим, а тому з відповідача необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 та ст. 183 СК України. Змінюючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та може таку допомогу надати. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин, враховуючи наведене вище та із урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову та стягує аліменти в новому розмірі саме із дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо зміни способу та розміру стягнення аліментів на утримання дитини є законними та обґрунтованими, відтак такі необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави потрібно стягнути судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. На підставі ст. 18, 19, 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року; ст. 9, 48, 51 Конституції України; ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»; ст. 141, 155, 180-182, 191-192 Сімейного кодексу України;

Outcome: approved