Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Гавдяк І.Б. звернулась до суду із клопотанням, у якому просить продовжити строк дії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/10735/22 від 13.02.2023, яким [PERSON] визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено [PERSON] її опікуном. Зазначає, що [PERSON] продовжує страждати на хронічний маячний розлад. Стан її здоров`я не покращився, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні 18.09.2025 заявник [PERSON] та її представник [PERSON] клопотання підтримали та просили його задовольнити. Адвокат особи, щодо якої розглядається заява, [PERSON] в судовому засіданні 18.09.2025 щодо задоволення клопотання не заперечила. Представник заінтересованої особи Управління соціальної політики Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.00 год. 25.09.2025, в яке учасники справи не з`явились. Розглянувши справу, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що [PERSON] , інвалід ІІ групи загального захворювання, є рідною сестрою заявника [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.02.2023 визнано недієздатною [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] . Встановлено над нею опіку. Опікуном призначено [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] . Визначено строк дії рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною два роки, починаючи з 13.02.2023. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №548 від 08.07.2025 [PERSON] страждає на хронічний маячний розлад. Внаслідок даного психічного розладу не може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Статтею 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до частини першої статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до частини третьої статті 300 ЦПК України скасування рішення суду про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої обмежена, здійснюється за рішенням суду за заявою такої фізичної особи, її піклувальника, членів сім`ї, органу опіки та піклування або її адвоката. Згідно з частиною шостою статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відповідно до ч. 7 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. За змістом ч. 8 ст. 300 ЦПК України, клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-384цс16 зроблено висновок, що «за положеннями частини першої статті 39\~ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39\~ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239\~ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений». Відповідно до положень частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судово-психіатрична експертиза не зробила категоричного висновку щодо наявності в [PERSON] саме хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, натомість зазначено, що [PERSON] «не може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати». Порівнюючи мотивувальні частини висновків судових експертиз від 08.11.2022 та 08.07.2025, зокрема розділи «Психічний стан», очевидним є значне покращення психічного стану [PERSON] . Також, надані суду медичні документи не свідчать, що у [PERSON] виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Інші докази, які б підтверджували доводи заявника у матеріалах справи відсутні. Виходячи з вищенаведеного, у суду немає підстав для достовірного встановлення того, що [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого вона продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що є підставою для продовження строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною. Тому суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням наданих учасниками справи доказів, висновку судової-психіатричної експертизи дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для продовження строку дії рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною. Відповідно до ч. 2, 3 ст.\~299\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Суд, установивши, що заявник діяв недобросовісно без достатньої для цього підстави, стягує із заявника всі судові витрати. 15.09.2025 заявник звернулась до суду із клопотанням про повернення коштів сплачених за судово-психіатричну експертизу та надала копію квитанції АТ КБ «Приватбанк» №2.206256657.1 від 08.07.2025 про сплату [PERSON] на рахунок ДУ «Інститут судової психіатрії» МОЗ України 8075,62 грн, призначення платежу «оплата за судово-психіатричну експертизу [PERSON] по цивільній справі №607/10735/22 у Тернопільській філії судових експертиз». В межах даної справи судом не встановлено того, що заявник діяв недобросовісно без достатньої для цього підстави. Отже, на підставі ч. 2 статті 299 ЦПК України, за рахунок держави, заявнику слід відшкодувати її витрати на судово-психіатричну експертизу. На підставі наведеного,

Outcome: approved