Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника Бєжанової К.І.,звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш» про стягнення грошових коштів за договором позики. Позовна заява обґрунтовувана тим, що 27.10.2021 між [PERSON] та ТОВ «Інпроммаш» укладено договір № ФД1 про надання поворотної фінансової допомоги від 27.10.2021. На виконання умов договору № ФД1 позивачем у період з 27.10.2021 по 01.11.2021 здійснено на зазначені у договору реквізити банківського рахунку відповідача чотири платежі на загальну суму 1100000,00 грн. Крім того, позивачем також укладено з відповідачем договір № 3РМ1 про надання фінансової поворотної допомоги від 29.12.2021 на виконання умов якого позивачем перераховано грошові кошти у розмірі 270000,00 грн. 16.07.2024 представником позивача надіслано відповідачу вимогу про повернення грошових коштів. Втім, зазначена вимога не була отримана відповідачем та повернулась за звоторною адресою. Відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання як по договору № ФД1 так і по договору № 3РМ1. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1100000,00 грн за договором № ФД1 про надання поворотної фінансової допомоги від 27.10.2021; грошові кошти у розмірі 270000,00 грн за договором № 3РМ1 про надання поворотної фінансової допомоги від 29.12.2021; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрати позивача на професійну правничу допомогу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш» про стягнення грошових коштів за договором позики. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2025 постановлено витребувати документи від [PERSON] оригінал письмового доказу «Договір ФДР1 про надання поворотної фінансової допомоги від 27.10.2021 р.». Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. У грудні 2024 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 15.06.2022 відповідач повернув позивачу 270000,00 грн відповідно до умов договору № 3РМ1 від 29.12.2021 про надання поворотної фінансової допомоги. Щодо договору № ФД1 від 27.10.2021 про надання фінансової поворотної допомоги, відповідач зазначив, що посадові особи відповідача зазначають, що договір № ФДР1, який доданий до позовної заяви та завірений електронно-йифровим підписом представника позивача є підробленим та містить недійсні зразки підпису та відбиток печатки відповідача. Таким чином, відповідач просив відмовити у щзадоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У березні 2025 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позовну заяву, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. У червні 2025відповідач наддав до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що просить відмовити у задоволенні позвних вимог у повному обсязі. Позивач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання. Разом з цим, суд не бере до уваги подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки систематичне відкладення розгляду справи призводить до порушення розумного строку розгляду справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.12.2021 між сторонами укладено договір №3РМ1 про надання поворотної фінансової допомоги від 29.12.2021 на виконання умов якого позивачем було перерахованоь грошові кошти у розмірі 270000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0ВТЕ-К214-42Ф6-5480 від 29.12.2021, призначення платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору № 3РМ1 від 29.12.2021. Без ПДВ». 15.06.2022 відповідач повернув позивачу 270000,00 грн за наступними документами: платіжна інструкція № 85 у розмірі 200000,00 грн, з призначенням «повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №3РМ1 від 29.12.2021 без ПДВ»; платіжна інструкція № 86 у розмірі 70000,00 грн, з призначенням «повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №3РМ1 від 29.12.2021 без ПДВ». Щодо договору № ФД1 про надання фінансової поворотної допомоги від 27.10.2021, суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що 27.10.2021 між [PERSON] та ТОВ «Інпроммаш» укладено договір № ФД1 про надання поворотної фінансової допомоги від 27.10.2021. Відповідно до п. 1.1. договору, позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу в розмірі, обумовленому цим договором, а позичальник зобов`язується повернути таку саму суму грошових коштів у порядку та на умовах, визначених цим договором. На виконання умов договору № ФД1 позивачем у період з 27.10.2021 по 01.11.2021 здійснено на зазначені у договору реквізити банківського рахунку відповідача - номер поточного рахунку [NUMBER] у АТ «Альфа-Банк» чотири платежі на загальну суму 1100000,00 грн, що підтверджується квитанціями № HKHT-3HBH-AMKK-BPTT від 27.10.2021 на суму 300000,00 грн, № 50EB-89TE-71A2-5M9M від 28.10.2021, № X72C-T5PK-0K60-567C від 29.10.2021, № 684M-EB27-KCKC-32MK від 01.11.2021. Частинами першою, другою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з цим, посадові особи відповідача зазначають, що договір № ФДР1, який доданий до позовної заяви та завірений електронно-цифровим підписом представника позивача є підробленим та містить недійсні зразки підпису та відбиток печатки відповідача. «Підпис» керівника відповідача на вказаному договорі не відповідає його підпису. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2025 постановлено витребувати документи від [PERSON] оригінал письмового доказу «Договір ФДР1 про надання поворотної фінансової допомоги від 27.10.2021 р.». Разом з цим, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2025 позивачем виконана не було. Представник позивача зазначив про начебто втратуоригіналу доданного до позову доказу, який є підставою позову. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими доказами. Відповідно до приписів ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази (у тому числі у оригіналах згідно статті 95 ЦПК України) тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, наявні банківські документи на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача. Проте, в матеріалах справи відсутні документ из умовами такого переказу, обовязком повернення цих коштів, строків повернення, будь-якими іншмими умовами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано доказів на спростування обставин, викладених відповідачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення грошових коштів за договором № ФД1 про надання поворотної фінансової допомоги від 27.10.2021, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема, судовий збір покладається на сторони у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed