Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Суть спору. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про визнання недостовірною інформації, її спростування та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що [PERSON] будучи засновником ВГО та ТОВ Інститут споживчих експертиз, надав інтерв`ю, щодо незадовільної якості палива, торгівлю яким здійснює позивач. В свою чергу відео - сюжет на відповідну тему випустив відповідач МКТ (ICTV). Позивач зазначає, що відповідна інформація у відео - сюжеті, до якого було включено інтерв`ю [PERSON] , є негативною та неправдивою, будь які докази на її підтвердження відсутні, а така інформація подана у відео - сюжеті шкодить діловій репутації позивача, спричиняє йому моральну шкоду, а тому підлягає спростуванню разом з відшкодуванням шкоди. Рух справи. 16.04.2025 відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 20.05.2025. 20.05.2025 підготовче провадження закрито, судовий розгляд призначено на 23.06.2025. 23.06.2025 в судовому засіданні оголошена перерва до 27.06.2025 за клопотанням представника позивача. 27.06.2025 в судовому засіданні оголошена перерва до 29.08.2025 за клопотанням представника позивача. 29.08.2025 засідання відкладено, відрядження судді. 12.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. 29.09.2025 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав просив задовольнити з підстав зазначених у позові та заявах по суті спору. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав з підстав зазначених у відзиві та заявах по суті спору, зокрема пояснив, що інформація висвітлена [PERSON] у відео - сюжеті була отримана ним на основі аналізу даних щодо незадовільної якості палива, яке розповсюджують різні юридичної особи, зокрема систематичні перевірки таких осіб правоохоронними органами, чисельні кримінальні провадження, судові провадження щодо відшкодування шкоди, яке [PERSON] виявив у загальному доступі мережі інтернет. [PERSON] жодним чином в інтерв`ю не згадував про позивача та його діяльність, його вислови стосувалися виключно самого палива, яким торгують різні юридичні особи. Таким чином, будь яка шкода позивачу відповідачем [PERSON] не завдана та не має чого спростовувати, оскільки оціночні судження [PERSON] зроблені на основі інформації, яка міститься у загальному доступі і [PERSON] фактично лише її узагальнив. Представник відповідача МКТ (ICTV) проти задоволення позову заперечував з підстав зазначених у відзиві та заявах по суті спору посилаючись на те, що у відео сюжеті відсутня будь яка інформація, яка б безпосередньо вказувала на позивача та його діяльність. Відео сюжет був розроблений на основі проаналізованих загально відмовних даних, отриманих у мережі інтернет. Обставини справи. [INFO] в ефірі телеканалу ICTV вийшов відео-сюжет програми новин «ФАКТИ» (Випуск [INFO]), в якому було відтворено інтерв`ю [PERSON] , що був підписаний як директор «Інституту споживчих експертиз». В інтерв`ю останній зазначив наступне: (14:15 хв.): Є певні мережі да які ну недоплачують ці податки, зазвичай ці мережі ми їх коли тестуємо перевіряємо ми бачимо що вони продають контрафактне пальне. (14:27 хв.): Ми бачимо що в того ж брсм та мото ми постійно знаходимо якесь порушення, бачимо, що це пальне або частина цього пального воно вироблено не на заводі, ну і відповідно з нього не сплачуються ніякі податки. Зазначений відео-сюжет програми новин «ФАКТИ» (Випуск [INFO]) виявлено також на веб-сайті «fakty.com.ua» за посиланням [INFO]/. Судом також встановлено, що ТОВ «СЛМ НОВИНИ» є власником та адміністратором веб-сайту www.fakty.com.ua та те, що станом на [INFO] року ТОВ «СЛМ НОВИНИ» володіло доменним ім`ям і обліковим записом www.fakty.com.ua, а також отримувало послуги хостингу. За посиланням [INFO]/ розміщений відео-сюжет телевізійної передачі «Факти» за [INFO]. За результатами аналізу відео-сюжету з`ясовано, що він містить коментар [PERSON] : «Є певні мережі, які не доплачують ці податки. Зазвичай ці мережі, ми їх коли тестуємо, перевіряємо, ми бачимо, що вони продають контрафактне пальне. Ми бачимо, що в того ж брсм та мото ми постійно знаходимо якесь порушення, бачимо що це пальне або частина цього пального, воно вироблене не на заводі, ну і відповідно з нього не сплачуються ніякі податки.». Мотиви суду при постановленні рішення та положення застосованого закону. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати й передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади й незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про інформацію», предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України « Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень ст. 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8.07.1986 у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п.2 ст. 10 Конвенції вона стосується не лише «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06.10.2015). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. (Постанова ВС від 10.04.2019у справі № 398/4136/15-ц (провадження № 61-38478св18)). Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Підставою для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під час розгляду справи судом враховано пояснення представників сторін, а також докази, надані на підтвердження та спростування заявлених позовних вимог, досліджено (переглянуто) відеосюжет, що був долучений представником позивача до матеріалів справи, а також відображений, зокрема на веб-сайті «fakty.com.ua» за посиланням [INFO]/, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт поширення відповідачами спірного відео - сюжету у вказаних позивачем джерелах. У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова. Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Для застосування зазначеного способу захисту (відновлення) прав необхідною є наявність усіх елементів складу відповідного правопорушення. Тобто інформація має бути поширеною (доведеною до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб), має стосуватися позивача, має бути недостовірною (такою, що не відповідає дійсності), має порушувати особисті немайнові права позивача. При цьому вина особи, яка поширила недостовірну інформацію, не є необхідним елементом правопорушення для зобов`язання її спростувати таку інформацію. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Cлід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів. Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Певні форми узгодження права на захист честі, гідності і ділової репутації зі свободою вираження поглядів передбачені у Законі України «Про інформацію». Ст. 2 зазначеного закону проголошує основні принципи інформаційних відносин, до яких відносяться гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. У контексті цього, слід зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тома проти Люксембургу» заява N 38432/97 від 29.03.2001 суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не слід передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для того, що це зробити (п.58 рішення). Так, відповідно до рішення у справі Хандісайд проти Сполученого Королівства («Handyside v United Kingdom») свобода вираження являється однією із найважливіших основ демократичного суспільства, однією з базових умов для його прогресу і розвитку кожної людини. За виключенням тих випадків, які підпадають під дію частини 2 Статті 10, вона застосовна не лише відносно інформації або ідей, які сприймаються позитивно або не розглядаються як образливі або сприймаються нейтрально, але і стосовно тих, які являються образливими, шокуючими або такими, що хвилюють державу або якісь сегмент населення. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких неможливим є демократичне суспільство. Як питання загального принципу, «необхідність» будь-якого обмеження свободи вираження поглядів має бути переконливо встановлено. Звичайно, передусім національні органи влади мають оцінювати, чи є «нагальна соціальна потреба» обмеження. У справах стосовно преси національна можливість відхилення від виконання вимог Конвенції окреслюється інтересами демократичного суспільства у забезпеченні й підтриманні вільної преси. Аналогічно ці інтереси матимуть основну вагу при визначенні, чи це обмеження було пропорційним переслідуваній законній меті, відповідно до п. 2 ст. 10 рішення «Тома проти Люксембургу» (Thoma v. Luxembourg), N 38432/97, від 29.03.2001, п. 48). Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Євро Смарт Пауер» стверджувало, що поширена інформація у вказаному вище сюжеті стосується саме ТОВ «Євро Смарт Пауер», як товариства, яке на підставі ліцензійного договору використовує торгівельну марку «[INFO]», містить неправдиву інформацію, яка є фактичними твердженнями та шкодить діловій репутації позивача. Під час перегляду відеосюжету програми новин «ФАКТИ» судом встановлено, що дійсно під час частини сюжету, що стосується предмету спору, на екрані з`являється зображення торгівельної марки «[INFO]», а також відповідач [PERSON] надаючи інтерв`ю як директор Інституту споживчих експертиз, зазначає, що у мережі БРСМ постійно знаходять якісь порушення, що виявляються у виготовлення пального не на заводі і як наслідок до держаного бюджету не надходять податки. Зазначені вислови на думку суду не можна вважати оціночними судженнями,з урахуванням стилістики поширеної інформації, застосованих мовних зворотів та посилань на конкретні факти, зокрема здійснення перевірок діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють торгівлю пальним та виявлення порушень, як ним так і правоохоронними органами, тобто фактично [PERSON] стверджував наявність відповідних обставин. Отже даний висновок суду узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 46 рішення у справі «Lingens v. Austria» від 8 липня 1986 року, де зазначено, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - ні. В матеріалах справи містять ряд процесуальних документів, а саме судове рішення, де встановлені порушення щодо якості пального марки БРСМ та матеріалів з правоохоронних органів, які свідчать про реальність зазначених[PERSON] фактів про періодичні перевірки діяльності суб`єктів господарювання, які розповсюджують пальне зокрема марки БРСМ, саме про якейшла мова у сюжеті, як зазначає представник [PERSON] . Таким чином суд вважає, що інформація озвучена [PERSON] у спірному сюжеті, ґрунтується на перевірці загальновідомої інформації, отриманої під час моніторингу діяльності суб`єктів господарювання, у сфері розповсюдження пального, зокрема марки БРСМ і наявність таких обставин, про які йдеться у сюжеті в частині інтерв`ю [PERSON] не спростовано. До аналогічного висновку суд дійшов і в частині наведення таблиці щодо платників податків, у спірному сюжеті, адже такі статистичні дані були отримані внаслідок моніторингу загальнодоступної інформації у державних реєстрах. Отже, суд вважає не доведеним ту обставину, що інформація викладена у сюжеті є недостовірною. Разом з тим, вказаний сюжет не містить будь якої інформації чи згадування про таке товариство як «Євро Смарт Пауер». Тобто, у спірному відеосюжеті не вказувалось чіткої інформації (назви, найменування, організаційно-правової форми, тощо), яка б стосувалась позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер», або могла б надати можливість сторонньому спостерігачу зрозуміти будь-яким чином, що у вказаному сюжеті (як повністю так і за тими часовими відрізками, що зазначені у позовній заяві) мова йде про діяльність позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер». Судом також установлено, що відповідно до виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та свідоцтва на знаки для товарів і послуг [PERSON] є власником торговельної марки «[INFO]» знак для товарів і послуг, зареєстрований 27.10.2014, свідоцтво № [NUMBER] . Відповідно до ліцензійного договору від 07.11.2019 № 07/11/19/1Л [PERSON] , як ліцензіар торгівельної марки «[INFO]», надав за плату ліцензіату - ТОВ «Євро Смарт Пауер» дозвіл на використання знаку у своїй господарській діяльності при виробництві та/або розповсюдженні товарів. Згідно із пунктом 1.4 договору вид ліцензії на використання знаку за цим договором - невиключна. При цьому, за змістом п. 1.5 ліцензійного договору, під невиключною ліцензією у цьому Договорі розуміється дозвіл Ліцензіатові на використання Знаку в порядку та на умовах, визначених цим Договором, при тому, що за таким дозволом Ліцензіар залишає за собою право на використання Знаку та виключне право розпоряджатися Знаком на свій розсуд, а також зберігає право видачі інших невиключних ліцензій третім особам. Отже, користувачами відповідного знаку для товарів та послуг можуть бути й інші суб`єкти господарювання. На спростування вказаної інформації, представником позивача до матеріалів справи надано лист ТОВ «БРСМ-Нафта» від 07.12.2021 №38, лист ТОВ «БРСМ» від 23/3-2 від 23.12.2021, ТОВ «БРСМ-НАФТА» та лист підписаний від імені [PERSON] від 25.01.2022. Проте суд критично оцінює вказані листи, з огляду на те, що вони не є належними та допустимими доказами у справі та не спростовують тверджень відповідачів. Зокрема, лист [PERSON] , який позивач долучив до позову, не спростовує вищезазначені висновки. Адже в листі зазначено, що «іншими словами, реалізацію пального на АЗС під торговим знаком «БРСМ НАФТА» згідно діючого ліцензійного договору, станом на вищезазначені дати (08.02.2021 р., 22.03.2021 р., 31.05.2021 р.) та на даний час (дата оформлення листа 25.01.2022 р.) здійснює виключно ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР». Отже, в такому разі не тільки позивач, а й безпосередньо власник знаку ( [PERSON] ) або будь-яка інша особа, що отримала ліцензію на знак для товарів і послуг або зареєструвала знак для товарів і послуг «БРСМ НАФТА» могли використовувати знак та вести свою діяльність під брендом «БРСМ НАФТА» на території України. Щодо посилання представника позивача на вимогу Антимонопольного комітету України від 26.09.2022 №128-29.3/01-2132е, як на підтвердження того, що АМКУ,

Outcome: dismissed