Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: - визнати за нею право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири, житловою площею 44,2 кв.м., загальною площею 65,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яку було придбано, на підставі договору купівлі-продажу 05 січня 2017 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В.; - визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості: загальна площа 124 кв.м., житлова площа 75,9 кв.м., матеріали стін піно блок, опис: житловий будинок (А-1), господарська будівля (Б), що розташований за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер 5624689800:02:011:0501). В обґрунтування позовних вимоги посилається на те, що під час перебування у шлюбі, сторонами за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] та за спільні кошти і спільними зусиллями було побудовано житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, відповідач не погоджується з тим, що вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках, позивач вимушена звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Позивач, під час вступної промови вказала на те, що позов підтримує в повному обсязі. Поряд з цим, дала пояснення про те, що 05 серпня 2005 року поміж нею та відповідачем був укладений шлюб, який розірвано в серпні 2022 року. Під час перебування у шлюбі в 2017 році ними за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, за період перебування у шлюбі з відповідачем, ними було збудовано за спільні кошти та спільними зусиллями житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок будувався на земельній ділянці, яка належала матері відповідача за її згодою. Право власності на зазначене майно було зареєстроване за відповідачем. На даний час відповідач не визнає, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності та не погоджується на його поділ. В зв`язку із цим вона вимушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Представник позивача - адвокат Зражевська Я.О., в судовому засіданні повністю підтримала позицію довірительки та просила позов задоволити повністю. Відповідач, під час вступної промови вказав на те, що позов не визнає в повному обсязі. Дав пояснення про те, що 05 серпня 2005 року поміж ним та позивачкою був укладений шлюб, який розірвано в серпні 2022 року. Поряд з цим, зазначив, що фактичні шлюбні відносини поміж ними були припинені набагато раніше аніж розірвання шлюбу. Орієнтовно в 2014 році його мати [PERSON] купила в с. Шубків Рівненського району земельну ділянку із недобудованим будинком. За згодою матері вони з позивачкою добудували вказаний будинок та орієнтовно в 2017-2018 році вселилися в нього. Право власності на вказаний будинок він зареєстрував за собою після фактичного припинення шлюбних відносин із позивачкою. Щодо квартири то вона була куплена за кошти, які виділені йому особисто як субвенція для придбання житла, а відповідно вона є його особистою власністю. За таких обставин спірні житловий будинок та квартиру вважає особистою власністю. Представник відповідача - адвокат Савурко О.В. в судовому засіданні повністю підтримав позицію довірителя та просив в задоволенні позову відмовити. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] під час судового розгляду по суті дали показання якими підтвердили те, що позивач та відповідач перебували у шлюбі та проживали разом. Мати відповідача орієнтовно в 2012 році купила земельну ділянку в с. Шубків Рівненського району Рівненської області на якій був розташований недобудований будинок. Були побудовані фундамент, стіни та зведена криша. [PERSON] та [PERSON] за згодою матері відповідача, спільно, використовуючи об`єкт незавершеного будівництва добудували будинок та вселилися в нього. Після цього, тривалий час проживали в ньому разом. Ознайомившись із позовною заявою, заслухавши пояснення позивача і відповідача та їх представників, показання свідків, дослідивши докази подані сторонами на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення повністю. Так, з 05 серпня 2005 року по 20 вересня 2022 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 серпня 2005 року та копією рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 серпня 2022 року, яке набрало законної сили 20 вересня 2022 року (т. а.с. 12, 13). Приблизно в 2012 році мати відповідача [PERSON] набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5624689800:02:011:0501, яка розташована в [ADDRESS] на якій був розташований об`єкт незавершеного будівництва. Вказана обставина визнається сторонами та підтверджується показаннями свідків, однак не підтверджена належними доказами, зокрема договором купівлі-продажу або відповідним правовстановлюючим документом (свідоцтвом про право власності, витягом з реєстру речових прав). Враховуючи, що [PERSON] 10 серпня 2021 року уклала договір дарування вищевказаної земельної ділянки на користь відповідача та право власності дарувальника було перевірене уповноваженою особою, приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дереньком Р.І. (а.с. 21-25), суд вважає доведеною ту обставину, що зазначена земельна ділянка перебувала до 10 серпня 2021 року у приватній власності [PERSON] . Відповідно до положень ст. 375 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Орієнтовно в період з 2016 року по 2018 рік позивач та відповідач на вищевказаній земельній ділянці за усною згодою [PERSON] за спільні кошти та спільними зусиллями, використовуючи об`єкт незавершеного будівництва, який в силу положень ч. 3 ст. 331 ЦК України, суд вважає будівельними матеріалами, збудували новий об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстрували 10 грудня 2021 року за відповідачем (а.с. 27). Вказана обставина визнається сторонами та підтверджується показаннями свідків. Згідно ч.2 та ч.3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки, державна реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] була здійснена 10 грудня 2021 року, суд вважає, що саме в цей день виникло право власності на зазначене новостворене майно. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням наведених норм закону, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстроване за відповідачем, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки право власності на нього набуте сторонами за час шлюбу за їх спільні кошти. Окрім цього, 05 січня 2017 року позивач за дорученням відповідача уклала договір купівлі-продажу (а.с. 14-15), відповідно до якого відповідач придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, цього ж дня, право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 16). На момент розгляду справи, право власності на зазначене нерухоме майно продовжує бути зареєстрованим за відповідачем. Як вбачається із пояснень відповідача та його представника, вони вказують на те, що спірна квартира була куплена за особисті кошти відповідача, а саме отриману ним субвенцію, як учасником АТО, а відповідно є його особистою власністю. Згідно змісту листа заступника голови Рівненської обласної державної адміністрації №11506/01-72/23 від 07 грудня 2023 року управлінням соціального захисту населення Рівненської РДА платіжним дорученням №1 від 06 січня 2017 року перераховано на особистий рахунок [PERSON] субвенцію з державного бюджету на будівництво (придбання) житла в сумі 1104508 грн. 00 коп. Сторони визнають, що вищевказані кошти були витрачені на придбання спірної квартири, а відповідно суд вважає даний факт доведеним. Враховуючи положення ч. 2 ст. 61 СК України суд не погоджується з доводами відповідача та його представника, що отриманні ним кошти в розмірі 1104508 грн. 00 коп. в якості субвенції є його особистою власністю, а вважає їх спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за відповідачем, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки право власності на неї набуте сторонами за час шлюбу за їх спільні кошти. Вирішуючи вимогу про поділ вищевказаного спірного нерухомого майна суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 68 та ч.1 ст. 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що спірні квартира та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є об`єктами права спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст. 70 СК України та ч.2 ст. 372 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності позивача та відповідача є рівними і підлягають поділу порівну. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі викладеного суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності є обґрунтованим та доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 8052 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №113 від 08 серпня 2023 року, а відповідно враховуючи, що позов задоволено повністю, він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved