Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

02\~грудня 2024\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовом до\~відповідачок [PERSON] \~та [PERSON] ,\~визначивши третьою\~особою без\~самостійних вимог\~Чортківську державну\~нотаріальну контору\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції,\~із вимогою\~про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування (а. с. 2-3 та на звороті). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [INFO] у м. Чортків Тернопільської області помер її чоловік [PERSON] , після смерті, якого залишилось спадкове майно: частина житлової квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору дарування квартири від 03 квітня 2001 року та, транспортний засіб марки ВАЗ, модель 11183, загальний легковий Седан-В, номер кузова - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску. Зазначає, що вони з чоловіком перебували на обліку, як внутрішньо переміщені особи у [ADDRESS] . Вказує, що вона звернулася до Чортківської державної нотаріальної контори, з приводу спадкування вказаного майна, після смерті її чоловіка, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 34/2024. Стверджує, що заповіт спадкодавець не складав. Тому, вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але натомість отримала відповідь нотаріуса № 126/01-16 від 05 квітня 2024 року про неможливість оформлення її спадкових прав. Так, нотаріусом у вказаній відповіді їй зазначено про те, що є інші спадкоємці першої черги за законом, які не відмовились від спадщини протягом шести місяців після її відкриття, це зокрема дочка спадкодавця [PERSON] та його мати [PERSON] , а тому їй рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. З цих підстав, позивачка звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, зокрема на частину житлової квартири [ADDRESS] та, транспортний засіб марки ВАЗ, модель 11183, загальний легковий Седан-В, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску. Ухвалою суду від 06 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків (а. с. 31). 12 грудня 2024 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 06 грудня 2024 року позивачкою усунуто (а. с. 34-43). Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 30 хвилин 14 січня 2025 року (а. с. 44). Протокольною ухвалою суду від 21 травня 2025 року у справі закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду по суті (а. с. 125-127). У судовому засіданні позивачка та її представниця адвокатка Манорик Г.Г., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд їх задовольнити, обґрунтування надали аналогічні тексту позовної заяви. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала (а. с. 115). У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала (а. с. 139). Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 81), в якій зазначила про те, що при ухваленні рішення у даній справі покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 серпня 2023 року (а. с. 12). За життя [PERSON] , на підставі договору дарування квартири від 03 квітня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вугледарського міського нотаріального округу Леоновим С.І. за реєстровим № 217, який зареєстровано 24 квітня 2001 року в КП «БТІ» м. Вугледар за реєстровим № 2381 в книзі №2/6ДК(10) на праві спільної часткової власності належала частина квартири [ADDRESS] (а. с. 16 та на звороті). Крім того, за життя [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 30 листопада 2016 року (а. с. 20) належав транспортний засіб ВАЗ, модель 11183, тип загальний легковий седан-В; номер кузова (шасі) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] . З копії свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 14) вбачається, що його батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 грудня 2001 року (а. с. 15). Мати [PERSON] [PERSON] є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 26 серпня 2022 року № 6119-5002047821 (а. с. 22), з якої вбачається, що зареєстроване її місце проживання є [ADDRESS] , а фактичне [ADDRESS] . З відповіді в. о. державного нотаріуса Чортківської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Бучанської державної нотаріальної контори Максимович Л. від 05 квітня 2024 року № 126/01-16 (а. с. 105 та на звороті) вбачається, що за заявою позивачки до майна померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 34/2024, до якої інших заяв не долучено. Вказано, що заповіт спадкодавець не складав. При цьому, зазначено про те, що оскільки у спадковій справі 34/2024 не містяться відомості про наявність, або відсутність спадкоємців, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то заявниці для вирішення питання визнання права власності на спадкове майно слід звернутися до суду. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Приписами ст.\~1216\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Приписами ст.\~1268\~ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Суд зазначає, що відповідно до\~вимог ст.\~328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку, судом встановлено, що через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що право власності спадкодавця доведено наведеними вищевикладеними обставинами та доказами, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, суд доходить\~переконливого висновку\~про обґрунтованість\~позовних вимог\~ [PERSON] \~та доцільність\~визнання за\~нею права\~власності на частину житлової квартири [ADDRESS] та транспортний засіб марки ВАЗ, модель 11183, загальний легковий Седан-В, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved