Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (далі - ТОВ "ВЕЛЛФІН", позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1758559 від 01.12.2021 в розмірі 24000 грн. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 01.12.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №1758559. За умовами п.1.1. укладеного між позивачем та відповідачем договору про споживчий кредит, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 8000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п.1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору про споживчий кредит між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п.1.4. договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000,00 грн, що підтверджується повідомленням №а_47602185_1758559 від ТОВ "ПРОФІТГІД", яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу та відсотків. Так, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 25.04.2025 становить 24000 грн, з яких з яких: 8000,00 грн - основний борг; 16000,00 грн - заборгованість за відсотками відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит в розмірі 24000,00 грн та 2422,40 грн судового збору. Ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено у справі судове засідання. Представник позивача ТОВ "ВЕЛЛФІН" в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, не заперечував щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином за адресою останнього відомого місця реєстрації та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.12.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1758559, в електронній формі (а.с.23-27). За умовами п.1.1. вказаного договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в позику в сумі 8000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно п.1.2. позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Пунктом 1.3. даного договору визначено строк позики, починаючи з 01.12.2021 та складає 30 днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до 31.12.2021. Відповідно до п.1.4. цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики та банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Пунктами 1.5, 1.5.1 договору визначено, що строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Протягом строку позики, встановленого п.1.3. договору, розмір основних процентів складає: 0,9% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 0,9 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п.1.3. цього договору. Відповідно до п.2.2.2.3 договору позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Водночас зі змісту договору вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача з ідентифікатором fs9565 (п.8 договору). Згідно інформаційної довідки ТОВ "ПРОФІТГІД" та витягів із сайту creditup.com.ua, вбачається, що 01.12.2021 на платіжну карту PRIVAT BANK 414962ХХХХХХ7455 була проведена успішна транзакція грошових коштів у сумі 8000 грн (а.с.43-47). Згідно додатку до договору - таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, при підписанні кредитного договору сторони погодили орієнтовну сукупну вартість кредиту: сума кредиту 8000 грн строком на 30 днів, проценти за користування кредитом 2160 грн; реальна річна процентна ставка 1732,08 %; загальна вартість кредиту 10160 грн. (а.с.28 зворот). Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статтей 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (статті 1054, 1055 ЦК України, стаття 13 Закону України «Про споживчий кредит»). Нормою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма статті 1 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статтей 202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства. Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем доведений факт укладення між сторонами договору №1747324 про надання споживчого кредиту від 01.12.2021 в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі https://creditup.com.ua, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом заповнення ним формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Свої договірні зобов`язання позивачем виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредит в обумовленій договором сумі шляхом перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав, оскільки тіло кредиту та проценти за його користування у повному розмірі та строки згідно договору, а також станом на час розгляду справи не повернув. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ "ВЕЛЛФІН" не повернуті, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 10160 грн заборгованості за кредитним договором №1758559 від 01.12.2021, з яких: 8000 грн заборгованості за основним боргом; 2160 грн заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку частини другої статті 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору споживчого кредиту строк кредитування встановлено 30 днів, тобто станом на 31.12.2021 загальна заборгованість з кредиту складала 10160 грн, а саме 8000 грн тіло кредиту та 2160 грн процентів, нарахованих виходячи із процентної ставки 0,9% в день. Дана обставина знайшла своє підтвердження розрахунком заборгованості, наданим позивачем, додатком до договору таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит. В той же час, позивачем нарахована заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 16000 грн, тобто поза межами 30-денного строку кредитування. Суд вважає безпідставним посилання ТОВ «ВЕЛЛФІН» на те, що після закінчення 30-денного строку кредитування відсотки нараховувались на підставі пункту 1.5.2 договору про споживчий кредит №1758559 від 01.12.2021. Так, пунктом 1.5.2 даного договору передбачено, що у разі, якщо позичальник не провернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3. Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошима (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування чужими коштами). При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі №922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані перед усім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18). Таким чином, нарахування відсотків ТОВ "ВЕЛЛФІН" після 30-денного строку дії кредитного договору та у розмірі 0,9 % щоденно суперечить як самим умовам договору так і статті 625 ЦК України, та відповідно є безпідставним. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 1758559 від 01.12.2021 в розмірі 10\~160,00 грн (8000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 2160 грн - заборгованість за відсотками), оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання, відповідно до умов укладеного кредитного договору. З урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, та з огляду на часткове задоволення судом заявленого позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1025,40 грн (ціна позову 24000,00 грн, що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 10160,00 грн, що становить 42,33%, а тому при частковому задоволенні позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1\~025,40 грн = 2422,40 х 42,33 %).

Outcome: partial