Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

20.03.2025 АТ «СЕНС БАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 500773231 у розмірі 398\~465, 60 грн та судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 31.05.2023 [PERSON] звернувся до АТ «СЕНС БАНК» з метою отримання банківських послуг. 31.05.2023 підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500773231 відповідач запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту (далі Угода). Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «СЕНС БАНК», що укладений між ним та банком. 31.05.2023 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500773231 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500773231 від 31.05.2023. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «9320» шляхом направлення 31.05.2023 на номер 380677752285, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Отже, 31.05.2023 між банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту №500773231, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №500773231, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою №500773231 від 31.05.2023 становить 398 465, 60 грн, з яких: за кредитом - 337 215, 95 грн, по відсотках - 53 773, 12 грн по комісії - 7 476, 53 грн. Позивач просить суд стягнути зазначену суму заборгованості за кредитним договором, 4\~781, 59 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 31\~879, 55 грн. Ухвалою суду від 02.04.2025 провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.06.2025 закрите підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті. Судові повістки направлялись відповідачу засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем проживання рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Кореспонденція суду повернулась з відміткою відділення АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 61-62, 73-74, 83-84, 92-93). Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи судом шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади України (а. с. 49, 66, 76, 87). Представник позивача адвокат Лойфер А. Є., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач відзив на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час проведення судового засідання, з метою додержання розумних строків розгляду справи, суд розглядає справу у відсутності відповідача та, згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив, що між сторонами виникли кредитні відносини, які регулюються відповідними нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію». 31.05.2023 [PERSON] звернувся до АТ «СЕНС БАНК» з метою отримання банківських послуг з клопотанням (а. с. 15 зворот). Підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500773231 відповідач запропонував позивачу укласти угоду про надання споживчого кредиту (а. с. 8 зворот -10). 31.05.2023 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500773231 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500773231 від 31.05.2023 (а. с. 9 зворот-12). У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а. с.12 зворот-14). Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування (а. с. 8). Вказані документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 89Opz+r3okl, що підтверджується довідкою про ідентифікацію вих. №2849549, виданою АТ «СЕНС БАНК» (а. с. 16). Отже, 31.05.2023 між банком та відповідачем було укладено кредитний договір та узгоджено його істотні умови: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 337 368, 76 грн; процентна ставка 12, 99 % річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 108 місяців; дата повернення кредиту 31.05.2032; порядок повернення кредиту графік платежів: до 30 числа кожного місяця. Pозмір мінімального щомісячного платежу з 1 по 12 міс.- 5\~649, 13грн; з 13 по 24 міс. 6\~998, 60 грн; з 25 по 108-й міс. 8 685, 45 грн; для повернення заборгованості за угодою визначено використовувати рахунок № [NUMBER] відкритий у банку. Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером №1775060420 вiд 31.05.2023 (а. с. 16), виписками по особовим рахункам з 31.05.2023 по 22.08.2024 № [NUMBER] та № [NUMBER] (а. с. 18-25). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні (а. с. 26) , станом на 22.08.2024 [PERSON] має заборгованість за кредитом у загальному розмірі 398 465, 60 грн з яких: за кредитом: 337 215, 95 грн; по відсотках: 53 773, 12 грн; по комісії: 7 476, 53 грн. 02.04.2024 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про усунення порушень (а. с. 27), направлення якої підтверджується списком №1 згрупованих поштових відправлень та рекомендованим повідомленням, описом, фіскальним чеком (а. с. 27 зворот, 28-29 зворот, 30). \~ \~ \~ \~В матеріалах справи відсутні письмові докази, які підтверджують погашення заборгованості відповідачем. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~пунктів 5-7\~ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний\~договір -\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав і\~обов`язків та\~оформлена в\~електронній формі; електронний\~підпис одноразовим\~ідентифікатором -\~дані в\~електронній формі\~у вигляді\~алфавітно-цифрової\~послідовності,\~що додаються\~до інших\~електронних даних\~особою,\~яка прийняла\~пропозицію (оферту)\~укласти електронний\~договір,\~та надсилаються\~іншій стороні\~цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» якщо\~відповідно до\~акта цивільного\~законодавства або\~за домовленістю\~сторін електронний\~правочин має\~бути підписаний\~сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання,\~зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Суд посилається на норми Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення сторонами кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 625\~ЦК України\~передбачено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторонами відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» укладено в електронній формі кредитний договір, який був підписаний позичальником електронним підписом, одноразовим ідентифікатором. Сторонами були узгоджені істотні умови споживчого кредитного договору: тип кредиту, його загальний розмір, порядок та умови надання кредиту, строк на який надається кредит, процентна ставка та її тип (фіксована), порядок її обчислення та сплати процентів, порядок повернення кредиту тощо. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику у кредит обумовлену договором суму грошових коштів, що підтверджується вище зазначеними письмовими доказами. На час розгляду справи судом відповідач не надав письмові докази, які б свідчили про погашення заборгованості. Ч.\~2\~ст.\~1050\~ЦК України\~передбачено,\~що якщо\~договором встановлений\~обов`язок\~позичальника повернути\~позику частинами\~(з\~розстроченням),\~то в\~разі прострочення\~повернення чергової\~частини позикодавець\~має право\~вимагати дострокового\~повернення частини\~позики,\~що залишилася,\~та сплати\~процентів,\~належних йому\~відповідно достатті\~1048 цього Кодексу. Отже, позивач правомірно звернувся до суду з цим позовом до закінчення строку дії кредитного договору. Щодо комісії суд зазначає таке. Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. П. 1 Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500773231 передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме, зокрема, за обслуговування (управління) кредиту щомісячно: за період з 1 по 12 місяць користування кредитом 0,10% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ; за період з 13 по 24 місяць користування кредитом 0,50% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ; за період з 25 по 108 місяць користування кредитом 1, 00% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ (а. с. 10 зворот). Щомісячний розмір комісії визначений у графіку платежів, погодженому сторонами (а. с. 12 зворот 14 зворот). Отже, вимога про стягнення комісії відповідає положенням закону та умовам кредитного договору. Судом перевірений розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Відповідач суду свій розрахунок заборгованості не надав. Розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 398\~465, 60 грн. Щодо судових витрат. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст.137\~цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (а. с. 31-34), предметом договору є надання послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/ неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/ або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (а. с. 31 зворот). Згідно з п. 3.1. Договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижче наведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225, 00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7, 85 % (а. с. 32). Розрахунок витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 31 879, 55 грн: 375, 00 грн + 225, 00 грн + 398 465, 60 грн х 7, 85 %, наведений позивачем в позовній заяві. Також позивачем суду надана копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Лойфера А. Е. (а. с. 7). Судом не встановлено, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 31 879, 55 грн пов`язані з розглядом цієї справи, бо з наданого суду на підтвердження витрат на правничу допомогу договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, не вбачається, що послуги надавались саме в цій справі. Предмет договору виписаний сторонами загально: щодо стягнення заборгованості з боржників позивача. Інші докази, що підтверджують надання позивачу правничої допомоги саме в цій справі за обумовлену цим договором плату суду не надані. З вище наведених норм ЦПК України вбачається, що понесення витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування у цій справі. Отже, позивачем не надані суду належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують понесення витрат на правничу допомогу в цій справі. Суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 4\~781, 59 грн, оплата якого позивачем підтверджується меморіальним ордером №784496 від 07.03.2025 (а. с. 39). На підставі викладеного і

Outcome: approved