Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування заявлених вимог заявник\~\~зазначає, що\~ він, [PERSON] , народився [INFO] у с. Пилипи Коломийського району Івано Франківської області. Заявник вказує, що починаючи з 1990 року і по теперішній час за межі України не виїжджав, перебуваючи постійно на території держави. У період з 30.04.1990 року, після відбування покарання по 1992 рік, був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] . З 27.08.1995 року і на даний час, заявник зазначає, що відбуває покарання в Україні, що підтверджується довідкою з особової справи МВС України за формою ОСК-Ф1. Далі заявник зазначає, що він звернувся до відділу № 7 у м. Дніпро ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, з приводу видачі паспорту та встановлення своєї особи і належності до громадянства України, та отримав відповідь, в якій було зазначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, у разі прийняття рішення про встановлення належності [PERSON] до громадянства України, йому буде оформлена довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка слугуватиме підставою для оформлення паспорта громадянина України. Встановлення юридичного факту йому потрібно для отримання паспорту громадянина України, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду та просити суд встановити факт постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявник заявлені вимоги підтримав повністю, просив суд заяву задовольнити, та\~\~встановити факт його, [PERSON] , уродженця с. Пилипи Коломийського району Івано Франківської області, постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час. Представник заінтересованої особи: Відділу №\~7\~у м.\~Дніпрі Головного\~управління Державної\~міграційної служби\~України в\~Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду заяву в якій просять розглядати справу без участі їхнього представника, та винести рішення відповідно до діючого законодавства. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Пилипи Коломийського району Івано Франківської області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 21.09.1959 року. Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 09.02.1979 року по 1992 рік був зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 154 від 09.05.2024 року, виданою виконкомом Матеївецькою сільською радою. Матеріалами справи підтверджено, що на час народження [PERSON] [INFO] його батько [PERSON] , [INFO] по національності був українець, його мати [PERSON] , [INFO] по національності була українка і проживали в с. Пилипи Коломийського району Івано Франківської області, що підтверджується довідкою № 155 від 09.05.2024 року, виданою виконкомом Матеївецькою сільською радою. Також судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] . Коломийським ВК Івано \~Франківської області був зарахований у запас 12.04.1991 року, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 12.04.1991 року. Як вбачається\~із військового\~квитка \~серії [NUMBER] \~від 12.04.1991\~року,[PERSON] \~був одружений\~з [PERSON] .\~ Згідно довідки з особової справи МВС України за формою ОСК Ф1, [PERSON] , [INFO] з 27 серпня 1995 року відбував і по теперішній час відбуває покарання в Україні. Також, судом встановлено, що заявник 07 березня 2024 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, проте у видачі паспорта громадянина України заявнику було відмовлено з підстав відсутності у нього документів, що підтверджують факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України та заявнику було роз`яснено, що йому необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Таким чином зі змісту заяви вбачається, що заявником перед судом порушується питання встановлення факту постійного проживання на території України, яке прямо впливає на набуття громадянства України за територіальним походженням особи. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно частини другої\~статті 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, закон передбачає можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти постійного проживання на території України, що можуть мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України. Статтею 4 Конституції України\~визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України\~з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Тобто, встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності\~Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року). Таким чином, оскільки в даному випадку заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд доходить висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Аналогічні за своїм змістом правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В даному випадку судом встановлено, що заявник [PERSON] на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України, зокрема у с.\~Пилипи Коломийського\~району Івано\~ Франківської\~області, що підтверджується зібраними та дослідженими під час судового розгляду справи письмовими доказами, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст.ст.315-319 ЦПК України. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Ааналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved