Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовом до Віньковецької селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] померла його мати [PERSON] в с. Зоряне Хмельницького району Хмельницької області. Після її смерті залишилося спадкове майно житловий будинок, земельні ділянки. Він є спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті матері були спроби звернення до нотаріуса для прийняття спадщини, однак через початок російської агресії строк на подання заяв про відкриття спадщини було продовжено до десяти місяців. Однак, до збігу визначеного строку, 22.09.2022 позивача було мобілізовано до лав Збройних Сил України, де він перебуває й до сьогодні. Так склалось, що перебуваючи в зоні бойових дій, позивач не мав можливості звернутися до нотаріуса. Лише у відпустці в усному порядку звернувся до нотаріуса, але отримав відмову за №235/01-16 у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] , строком на два місяці. Рух справи в суді та позиція сторін у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Голуба О.Є. Ухвалою суду від 18.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. На виконання ухвали про залишення без руху позовної заяви, у встановлений судом строк, 04.03.2025 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та клопотання про витребування доказів у справі. Ухвалою суду від 10.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами в порядку загального позовного провадження. Також даною ухвалою постановлено витребувати в приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. відомості зі Спадкового реєстру про заведену спадкову справу після смерті [PERSON] . Витребувані документи надійшли до суду 20.03.2025. Ухвалою суду від 01.04.2025 підготовче засідання за клопотанням представника позивача відкладено на 23.04.2025 о 14 год 00 хв. Ухвалою суду від 23.04.2025 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 09.05.2025 об 11 год 00 хв. 09.05.2025 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 13.06.2025 о 14 год 00 хв. 13.06.2025 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 26.06.2025 о 15 год 00 хв. Ухвалою суду від 26.06.2025 за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] , встановлено строк для подачі відзиву. 16.07.2025 до суду надійшов відзив (заява) на позовну заяву від співвідповідача [PERSON] , в якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки він не проживав з спадкодавцем [PERSON] , яка потребувала догляду. Зазначила, що догляд за матір`ю [PERSON] здійснювала вона, як і її лікування та подальше поховання. Крім того, стверджувала, що позивач не відвідував матір більше семи років та не приїхав на її похорон. Звертає суду увагу на те, що позивач почав військову службу лише через півроку після смерті матері. На підтвердження спільного проживання з спадкодавцем [PERSON] надала довідки видані старостою Зорянського старостинського округу Віньковецької селищної ради. Просила розгляд справи проводити за її відсутності, при вирішенні справи врахувати її позицію як учасника справи. 22.07.2025 представник позивача подав до суду клопотання про виклик свідка по справі [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 12.08.2025 представник позивача подав клопотання у якому, з урахуванням диспозитивності та змагальності процесу відмовився від допиту свідка [PERSON] та просив розглядати справу за наявними матеріалами у справі та за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача Віньковецької селищної ради в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від 26.03.2025, в якій позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечує, та просив проводити розгляд справи без участі представника Віньковецької селищної ради. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у поданому відзиві просила розгляд справи проводити за її відсутності, при вирішенні справи просила врахувати її позицію щодо заперечення проти задоволення позову. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Зоряне Хмельницького району Хмельницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.03.2022 серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до копії актового запису про народження серії [NUMBER] від 23.04.1990 батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 21.11.2023 [PERSON] надано статус учасника бойових дій (а.с.5). Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , з 17.08.2007 зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до довідки № 605 від 21.02.2025 [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] з 24.11.2022 (а.с.20). Відповідно до копії військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] 23.09.2022 зараховано курсантом до військової частини [NUMBER] (а.с.22-25). Таким чином, позивач є сином померлої [PERSON] та відповідно до ч. 1 ст.1223\~ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після померлої Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на звернення позивач отримав від приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. лист від 08.11.2024 № 235/01-16 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.4). Отже, позивач пропустив шестимісячний строк, встановлений ч. 1 ст.\~1270\~ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини пропустив у зв`язку з обставинами, які є об`єктивними та істотними, не залежали від його волі та спричинили неможливість своєчасно оформити свої спадкові права. Позивач зазначає, що після смерті матері звертався до нотаріуса, однак через початок агресії російської федерації строк на подачу заяв про відкриття спадщини було продовжено до десяти місяців. В подальшому він був мобілізований та на даний час є військовослужбовцем. Відповідно до довідки № 37 від 17.02.2025 виданої старостою Зорянського старостинського округу Віньковецької селищної ради Козловська Н.М., яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84). Відповідно до довідки № 36 від 17.02.2025 виданої старостою Зорянського старостинського округу Віньковецької селищної ради Козловська Н.М., яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою також були зареєстровані та проживали : [PERSON] , 1992 року народження донька, [PERSON] , 2015 року народження внук, [PERSON] , 2017 року народження внук, [PERSON] , 2009 року народження внук (а.с.85). Відповідно до довідки № 110 від 16.07.2025 виданої старостою Зорянського старостинського округу Віньковецької селищної ради станом на 16 липня 2025 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.89). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №80507061 від 18.03.2025, виданої приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Кухарською Л.А., спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась (а.с. 36). Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує позивач, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, згодом він вступив до лав Збройних Сил України для захисту держави від агресора, що на думку позивача є поважною причиною пропуску такого строку. Застосоване судом\~законодавство. Мотиви прийняття рішення судом та висновки суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи), яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України). Згідно з ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). З врахуванням наведеного вище, щодо визначення кола спадкоємців та належних відповідачів у даній справі суд зазначає таке. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ст. 51 ЦПК України). У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 296/6156/22). Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року у справі №753/8710/21). Отже, відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ необхідно перевіряти наявність або відсутність спадкової справи щодо спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19. Отже,\~при розгляді\~справ про\~визначення додаткового\~строку для\~прийняття спадщини\~відповідно до\~частини третьої\~статті 1272\~ЦК України\~суду з\~метою встановлення\~кола спадкоємців\~за заповітом\~і за\~законом,\~які прийняли\~спадщину,\~необхідно,\~у тому\~числі,\~перевіряти наявність\~заведеної нотаріусом\~спадкової справи. Оскільки, предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину. Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України, територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №80507061 від 18.03.2025, виданої приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Кухарською Л.А., спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась, однак, як встановлено судом, відповідно до наданих свідповідачем [PERSON] доказів вона на час відкриття спадщини проживала постійно із спадкодавцем [PERSON] . З огляду на викладене, [PERSON] , згідно приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , а тому є належним відповідачем у справі за позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відтак, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові. Тому, враховуючи встановлені судом обставини, в задоволенні позову в частині позовних вимог до Віньковецької селищної ради слід відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Щодо поважності причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.\~76-80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частині першій статті 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. При цьому ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 6 ст. 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 визначив наступне. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Наразі такий підхід є усталеним і незмінним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18, від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19, від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18, від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22 та інші). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 виснувала, що важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети. У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно. Тому, суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Така ж позиція викладена в постанові ВС від 17.10.2018 у справі № 681/203/17-ц. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження № 61-14962св19). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 12681270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. Тож факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування. У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом як спадкоємець першої черги. Отже, за обставинами цієї справи позивач, як спадкоємець за законом першої черги, повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк. Однак відповідно до матеріалів справи активні дії щодо прийняття спадщини позивач почав вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись до нотаріуса лише у листопаді 2024 року, тобто майже через два роки вісім місяців після відкриття спадщини (дня смерті спадкоємця). Так, у відповідь на звернення позивач отримав від приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. лист від 08.11.2024 №235/01-16 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. На думку суду, позивач мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки обставини на які посилається позивач не перешкоджали йому реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини, зокрема й через засоби поштового зв`язку. Згідно з підпунктами 3.33.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу в письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. \~ \~ \~ \~ Щодо посилання позивача на проходження служби в Збройних Силах України, суд вважає не належним доказом поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки відповідно до копії військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] 23.09.2022 зараховано курсантом до військової частини [NUMBER] , а також згідно довідки № 605 від 21.02.2025 позивач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] з 24.11.2022, тобто початок періоду військової служби позивача припадає вже після закінчення встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 369/6254/19-ц від 17 грудня 2021 року, в якій досліджував питання визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та зазначив наступне: при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізації особою права на прийняття спадщини. Перший період, визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна у першу чергу стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Отже, позивач [PERSON] не надав належних, достатніх та допустимих доказів існування об`єктивних та непереборних обставин, які перешкодили йому вчинити активні дії щодо прийняття спадщини, а саме подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері у визначений законом шестимісячний строк, до 14 вересня 2022 року. Щодо посилання позивача, що через агресію російської федерації строк на подання заяв про відкриття спадщини було продовжено до десяти місяців суд зазначає таке. Верховний Суд неодноразово викладав свій висновок про застосування статей 1270, 1272 ЦК України в умовах воєнного стану, зокрема в постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61 -8014 св21), від 21 червня 2023 року в справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року в справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 березня 2024 року в справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24) та інших. У наведених вище постановах Верховний Суд виснував, що строк на прийняття спадщини є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Отже, Верховний Суд у своїх постановах наголосив, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. В свою чергу, пункт 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164, яким було встановлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється - суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Так, на період дії воєнного стану в Україні законодавець змінив початковий момент відліку шестимісячного строку на прийняття спадщини, а саме Законом України № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 20, де зазначено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом двох років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки, встановлені статтями 1269, 1270, 1271, 1272, 1273, 1276, 1277, 1283, 1298 ЦК України, обчислюються з дня державної реєстрації смерті особи. При цьому часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця або день, з якого спадкодавця оголошено померлим, незалежно від часу державної реєстрації смерті. Зазначено, що положення абзацу першого цього пункту застосовуються також до спадщини, яка відкрилася після введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до набрання чинності Законом України № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року, а також до спадщини, яка відкрилася до введення воєнного стану, строк для прийняття якої не сплив до його введення, за умови, що свідоцтво про право на спадщину не було видано жодному із спадкоємців. [PERSON] померла [INFO] , а свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видано 18 березня 2022 року, тому внесені Законом України № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року зміни до ЦК України на обрахунок строку прийняття спадщини позивачем не впливають. Суд також враховує, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини з моменту смерті спадкодавця [PERSON] до моменту звернення до нотаріуса, а в подальшому до суду становить майже три роки, а також те, що позивач не надав беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, Крім викладеного вище, суд також враховує ту обставину, що існує спір між двома спадкоємцями, а не з територіального громадою. Відповідач [PERSON] , яка також є спадкоємцем першої черги, та яка, згідно прямої норми закону, прийняла спадщину, оскільки на день смерті постійно проживала з спадкодавцем, тому поновленням порушених, на переконання позивача, прав відбудеться втручання у право власності відповідача [PERSON] , що не відповідатиме принципу пропорційності, а також це призведе до порушення принципу правової визначеності стосовно іншого спадкоємця. Отже, встановивши, що позивач заяву про прийняття спадщини у встановлений статтею 1270 ЦК України строк не подав, суд, надавши належну правову оцінку зазначеним в позові підставам пропуску строку, дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а тому відсутні підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] його матері [PERSON] . Враховуючи встановлені судом обставини, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вирішення питання щодо судових витрат. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням того, що суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, судові витрати в справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного вище, враховуючи ст. 1216, 1217, 1220,1223, 1268, 1269, 1270,1272Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed