Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 8000 грн. на кожну дитину, а загалом 16000 грн. щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2020. Від сумісного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Після розлучення у сторін була домовленість, що відповідач буде добровільно сплачувати аліменти на утримання дітей, проте останнім часом він уникає свого батьківського обов`язку по утриманню дітей. Між тим, в даний час інфляція призводить до знецінення грошей, споживчі ціни ростуть щомісяця, а діти потребують більших витрат, так як ростуть і ростуть їхні потреби. Молодша донька має захворювання очей, їй потрібно купувати спеціальні окуляри, які вартують недешево. Також вона потребує допомоги психолога, послуги якого треба оплачувати. Відповідачу відомо про такі розлади здоров`я у дитини, тому що в певній мірі він сам і спричинив доньці душевні страждання під час її перебування на відпочинку у Республіці Польщі декілька років тому. Позивач вважає, що так як відповідач має мінливий дохід, слід стягувати аліменти на утримання дітей в твердій сумі, тому позивач звернулася до суду із вказаним позовом. 14.08.2025\~на адресу\~суду надійшов\~відзив від\~представника відповідача\~ адвоката\~Олійника А.М.,\~відповідно до\~якого відповідач\~позовні вимоги\~визнає частково,\~не заперечує\~щодо стягнення\~аліментів на\~утримання доньок\~у розмірі\~по 3000\~грн.\~на кожну\~дитину.\~Відзив мотивований\~тим,\~що позивачем\~не обґрунтовані\~підстави на\~які вона\~посилається та\~не надано\~доказів на\~підставі яких\~на думку\~позивача необхідно\~стягнути аліменти\~у заявленому\~розмірі,\~тому позовні\~вимоги,\~на переконання\~відповідача,\~підлягають до\~часткового задоволення.Відповідач не має у своїй власності особистого нерухомого майна. Крім того, власного автомобіля [PERSON] також не має. На даний час відповідач офіційно не працевлаштований та стабільного щомісячного доходу не має. Однак, після розлучення [PERSON] здійснювалось регулярно та щомісяця надання фінансової допомоги на користь дітей. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити та слухати справу в її відсутність. До судового\~засіданнявідповідач [PERSON] та його представник адвокат Олійник А.М. не з`явилися, однак на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність та відсутність відповідача, при прийнятті рішення просили врахувати заперечення, що викладені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20.07.2007 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2020 (а.с. 5). Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 6,7). На а.с. 32-35 довідка Пенсійного Фонду України (форма ОК-5) щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за період 2001-2024. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.08.2025, [PERSON] є власником частини квартири за адресою: [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву відповідачем не заперечувався факт проживання двох неповнолітніх дітей сторін з позивачкою по справі. Суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину і його виконання. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст.\~141\~СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживають діти, обрано спосіб стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі від доходу батька дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів, суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності та враховує вік дітей, на утримання яких стягуються аліменти (10 та 17 років), відсутність у дітей самостійного доходу чи заробітку, стан здоров`я дітей, що діти проживають разом із матір`ю, а батько проживає окремо від дітей. Суд також бере до уваги, що відповідач є здоровою, працездатною особою, інших утриманців не має. Крім того, суд враховує прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2025 рік в Україні, які встановлені Законом "Пpo Державний бюджeт на 2025 рік". Відповідно до положень вказаного закону прожитковий мінімум для дітей від 6 років до 18 років складає 3196,00 грн. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд враховує, що аліменти стягуються щомісячно з відповідача до досягнення кожною дитиною повноліття, тобто на тривалий період в майбутньому. Разом з тим, відповідач [PERSON] розмір свого доходу у 2025 році не вказав і доказів на підтвердження свого матеріального стану не надав. Виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. На батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, яка проживає разом із матір`ю. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Під інтересами дитини необхідно розуміти збереження здоров`я дитини, нормального психічного та фізичного розвитку, виховання в дитині якостей, необхідних суспільству. Визначення інтересів дитини охоплює також необхідні матеріальні, побутові умови життя дитини. Оскільки неповнолітні доньки сторін проживають разом із матір`ю, витрати на харчування, одяг, навчання, відпочинок, розвиток тощо несе позивачка, що не спростовано в свою чергу відповідачем. Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким проживає дитина, відповідає легітимній меті - захисту прав дитини. У разі виникнення спору між батьками, який випливає з сімейних відносин, суди мають керуватися справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків. Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Оскільки відповідач є працездатним, інших зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей або непрацездатних членів сім`ї не має, урахувавши право дітей на достатній рівень життя, суд вважає, що аліменти в розмірі 3800 грн. на кожну дитину будуть необхідними для потреб неповнолітніх дітей та відповідатимуть теперішнім можливостям батька надавати таку допомогу, оскільки зворотного ним не доведено. Разом з тим, позивачкою не надано жодних доказів, які вказували б на фінансову можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання двох дітей у визначеному позивачем розмірі 16000,00 грн. щомісячно. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, взаємний обов`язок обох батьків утримувати дітей, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 3800,00 грн., що підлягають індексації, на кожну дитину, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 04.07.2025, таким чином задовольнивши позовні вимоги частково. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved