Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

21.09.2017 до суду звернувся позивач із позовом в якому, з урахуванням уточнень, просить: - визнати недійсною довіреність від 22.02.2017, бланк НВА 935523, зареєстровану в реєстрі за №120 видану від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М.; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] від 02.03.2017, укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 22.02.2017 та відповідачем [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кобельницьким С.І.; - витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача. 26.12.2006 позивач придбав квартиру за адресою [ADDRESS] . З моменту придбання будь-яких дій направлених на відчуження чи передачу в користування позивачем не вживалися. Проте йому стало відомо, що у 2017 році його квартиру було продано без його відома та волевиявлення. Її власником стала [PERSON] . З цього приводу він звернувся з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування встановлено, що на підставі довіреності виданої від імені позивача, яку він не підписував на ім`я [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . Проте підписати таку довіреність позивач не мав змоги, оскільки перебував за кордоном. Факт підписання іншою особою довіреності підтверджується отриманим висновком експерта в рамках кримінального провадження. 07.07.2017 [PERSON] уклала договір купівлі продажу спірної квартири з [PERSON] . Стислий виклад заперечень відповідача [PERSON] 02.03.2017 вона придбала спірну квартиру у [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності. Відповідно п.5 договору за дану квартиру вона сплатила грошові кошти в сумі 799\~688 грн. На момент укладання договору купівлі-продажу у неї не було причин вважати довіреність недійсною. Позивач проживав у Республіці Молдова там одружився у 2014 році, а отже бажання продати квартиру не виглядало дивно, дозволу дружини на продаж квартири не потрібно було, оскільки вона була придбана позивачем ще до укладання шлюбу. Таким чином відповідачка вважає, що вона є добросовісним набувачем та підстави для задоволення позову відсутні. Стислий виклад позиції відповідача [PERSON] . У заяві про перегляд заочного рішення відповідач заперечує проти задоволення позову, заперечує можливість врахування висновку експертизи, проведеного в межах кримінального провадження. Також відповідач вказує про неможливість витребування квартири у відповідача, який є добросовісним набувачем. Рух справи. Ухвалою судді від 22.09.2017 відкрито провадження у справі. 12.11.2018 від позивача надійшла уточнена позовна заява в якій розширено коло учасників шляхом залучення відповідача [PERSON] та третьої особи приватного нотаріуса ДМНО Гугель С.Ю. Ухвалою суду від 27.11.2018 вжито заходів забезпечення позову. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цивільної справи визначений суддя Цитульський В.І. на підстав розпорядження в.о. керівника апарату №451 від 20.11.2020. Ухвалою судді від 24.11.2020 цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. 24.03.2025 постановлено заочне рішення, яким позов задоволено. На підставі заяви представника відповідача [PERSON] , ухвалою суду від 23.11.2023 заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 06.12.2023 вжито заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 02.10.2024 призначено судову почеркознавчу експертизу за клопотанням представника відповідача [PERSON] . Висновок експерта надійшов до суд 24.06.2025. Ухвалою суду від 04.08.2025 закрито підготовче провадження. Учасники справи не з`явилися в судове засідання, представники позивача та відповідача [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Фактичні обставини встановлені судом. 26.12.2006, на підставі договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , серія НВА №038261. 02.03.2017 укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., за яким право власності на квартиру перейшло до [PERSON] . Вказаний договір купівлі-продажу був укладений на підставі довіреності від 22.02.2017 від іменті [PERSON] на [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. За текстом довіреності [PERSON] уповноважує Туренка І.С. представвляти його інтереси в усіх органах, зокрема отримувати будь-які документи та довідки, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №29/1.1/608 від 07.09.2017, проведеної в межах кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння квартирою позивача, підпис від імені [PERSON] в довіреності з серійним номером НВА 935523 від 22.02.2017 на ім`я [PERSON] від [PERSON] виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Ідентичний висновок міститься і у висновку судової почеркознавчої експертизи, проведеної в межах даної справи. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №143163947 від 29.10.2018 встановлено, що 07.07.2017 право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1119 виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. Позивач поніс наступні судові витрати: судовий збір 640 грн, 704,80 грн, 352,40 грн, 7\~997 грн, 536,80 грн. Відповідач [PERSON] поніс витрати на сплату судового збору в сумі 536,80 грн. Ключове питання, яке постало перед судом у цій справі. Виходячи із змісту спірних правовідносин, підстав позову, ключовими питаннями під час касаційного перегляду справи є (за хронологією їх вирішення) перевірка обґрунтованості доводів позивача про факт не підписання ним довіреності від 22.02.2017, а якщо такий факт підтвердиться то які це має правові наслідки. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст.387 ЦПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами ч.1 ст.388 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. У постановах від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц, від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц Велика Палата\~Верховного суду погодилася із висновком Верховного Суду України, сформульованим у постанові від 17.02.2016 (провадження № 6-2407цс15) за яким віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. У вказаних постановах Велика Палата\~Верховного суду\~також погодилася із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17.12.2014 (провадження № 6-140цс14) за яким, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). За висновком, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Великої Палати Верховного Суду: п.7.17. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини; п.7.18.\~Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено; п.7.24.\~У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів оренди, посилаюсь на те, що ці договори не підписував, умови їх не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику цих земельних ділянок, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість позивача; п. 7.25.\~Суди попередніх інстанцій повно та достеменно встановили обставини справи, за якими спірні договори позивач не підписував та, відповідно, з істотних умов цих договорів не погоджував; п.7.26.\~Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.\~Разом із тим\~Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним\~шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У п. 7.34 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22.15.2015 у справі №6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №200/12998/18, задоволення позову та витребування спірного майна у відповідача як добросовісного набувача на користь позивача не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідає справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушеного права позивача. За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №335/10446/18, виснуючи про правомірність задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача, зазначив: «такий висновок враховує інтереси позивачів як власників спірного нерухомого майна та баланс з правами й інтересами добросовісного набувача, оскільки за обставин, коли позивачі втратили майно внаслідок протиправних дій та на підставі неіснуючих судових рішень, права та інтереси позивачів переважають інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього, тому вимоги про витребування спірного нерухомого майна є обґрунтованими». За приписами ст.12, 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях За приписами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). У відповідності до ч.1 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. За приписами п.2 ст.105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. У постанові Верховного Суду від 10.07.2019 у справі №686/23256/16 зазначено, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Мотиви та висновки суду. 1. У цій справі позивач, який був власником квартири, зазначав про те, що він не підписував довіреності від свого імені на підставі якою його квартира вибула із володіння позивача. Такі доводи підтверджуються як спеціальним доказом висновком судової почеркознавчої експертизи, так і письмовим доказом висновком експертизи, проведеної в межах кримінального провадження. Вказані докази дають змогу дійти висновку про відсутність факту підписання позивачем довіреності, тому суд на дає оцінки іншим доводам позивача з цього приводу. Відтак відповідний правочин є невчиненим, таким, що не відбувся, а відповідно не створює жодних правових наслідків (ч.1 ст.638 ЦК України). 2. Зважаючи на ту обставину, що між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача (ч.1 ст.388 ЦК України). 3. При цьому такий спосіб захисту є єдиним належним за вказаних обставин та ефективним бо відновлює права власника щодо майна. Натомість інші вимоги, такі як визнання недійсними правочинів, не є необхідними для ефективного відновлення права позивача. Окрім того оскаржувані правочини не можуть бути визнані недійсними, оскільки вони не укладені через відсутність волі позивача на їх укладення. 4. Задоволення індикаційної вимоги враховує інтереси позивача як власника спірного нерухомого майна та баланс з правами й інтересами добросовісного набувача, оскільки за обставин, коли позивач втратив майно внаслідок протиправних дій та на підставі неукладених правочинів, права та інтереси позивача переважають інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. 5. Відтак суд приходить до переконання, що фактом незаконного вибуття квартири із володіння позивача відповідачами порушено його право власності на неї. Таке право підлягає поновленню шляхом задоволенні віндикаційної вимоги. При цьому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу. Розподіл судових витрат. Оскільки суд задовольняє майнову вимогу позивача, із відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір за таку вимогу (7\~997 грн), а також інші судові збори за заявами про забезпечення позову (889,20 грн). Суду відомо про те, що вартість проведеної експертизи становить 18\~159,60 грн, проте учасники справи не надали доказів сплати такої вартості, тому розподілу відповідних витрат суд не здійснює. Інших втрат учасники справи до відшкодування не заявляли. На підставі викладеного суд,

Outcome: partial