Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», в особі представника Памірського М.А., звернулося до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 170089,45 гривень. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 20.11.2023 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 363342-КС-013 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 20.11.2023 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 363342-КС-013 про надання кредиту. [PERSON] 20.11.2023 року прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 363342-КС-013 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8593, на номер телефону [NUMBER] , котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 20.11.2023 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та Попович було укладено Договір № 363342-КС-013 про надання кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 гривень. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Також, 06.02.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] укладено Додаткову угоду №ДУ№1 до Договору № 363342-КС-013 про надання кредиту шляхом обміну електронними Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.11.2024 з повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 13 000.00 грн. Також, 24.04.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №ДУ№2 до Договору № 363342-КС-013 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди Сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 09.04.2025 р.». До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 363342-КС-013 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 363342-КС-013 Позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 363342-КС-013 про надання кредиту, в розмірі 170089,45 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 29390,02 грн.; суми прострочених платежів по процентах 140699,43 грн.; суми прострочених платежів за комісією 0,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договорами на загальну суму 170089,45 гривень, а також судовий збір у розмірі 2422,40 гривні. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бора Ю.В., 10.09.2025 року подав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що позовні вимоги визнають частково. Свої заперечення обґрунтовує наступним. Договір №363342-КС-013 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено 20.11.2023 року. За тим між сторонами цього договору 06.02.2024 року було укладено додаткову угоду №1, 24.04.2024 року - додаткову угоду №2. 22.11.2023 року за №3498-ІХ Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року. Згідно підпункту 10 п.5 розділу І вказаного законодавчого акту п.9 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено нормою, яка передбачає обов`язкову вказівку на розмір денної процентної ставки та її розрахунок у договорі про споживчий кредит. Відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Первісний договір між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено на строк до 06.05.2024 року (п.2.7), додатковою угодою №1 строк зобов`язань було продовжено до 23.07.2024 року (п.4), додатковою угодою №2 строк зобов`язань було продовжено до 09.04.2025 року (п.5.3). Ні при укладенні 06.02.2024 року додаткової угоди №1, ні при укладенні 24.04.2024 року додаткової угоди №2 денну процентну ставку кредитодавцем визначено не було. Таким чином положення додаткових угод №1 від 06.02.2024 року, №2 від 24.04.2024 року до договору №363342-КС-013 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] не мають правового значення (наслідків) у ході розгляду даного судового спору. за обома додатковими угодами до договору №363342-КС-013 від 20.11.2023 року відповідач коштів не отримувала, мала місце реструктуризація боргу шляхом збільшення суми тіла кредиту за рахунок вже нарахованих відсотків. Таким чином, базовим для розрахунків між сторонами є первісний договір споживчого кредиту на наступних умовах: розмір кредиту - 20000 гривень; стандартна процентна ставка в день - 2%, знижена - 1,14874498%; строк дії договору - з 20.11.2023 року по 06.05.2024 року, комісія за надання кредиту - 3000 гривень. Станом на 06.02.2024 року сума неповернутого позичальником кредиту склала 16880,25 гривень (тіло кредиту) та 1402,80 гривень (відсотки), загалом - 18283,05 гривень. Однак після цієї дати ТОВ «Бізнес Позика» на підставі додаткових угод №1, а за тим №2, здійснюючи розрахунок заборгованості базується на нових умовах, а відповідно у цій частині він є хибним. Після 06.02.2024 року відповідач користувалася кредитними коштами 90 днів (23 дні лютого місяця + 31 день березня місяця + 30 днів квітня місяця + 6 днів травня місяця). Оскільки проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти, тому заборгованість відповідача за відсотками становить 22021,57 гривень, а по тілу кредиту 16880,25 гривень. У свою чергу представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Виноградов Ю.Е. 11.09.2025 року подав до суду відповідь на відзив, який обґрунтовує наступним. Кредитодавець жодним чином не обмежував час на ознайомлення Позичальника з умовами Кредитного договору та Правилами; позичальник добровільно погодився з умовами Кредитного договору та погодився його виконувати (що відповідає принципу свободи договору, який встановлений у статті 627 ЦКУ). Якби Позичальника не влаштовували умови Кредитного договору, він міг його просто не укладати; протягом строку дії Кредитного договору та/або після його закінчення Позичальник не звернувся із заявою про розірвання Кредитного договору та/або визнання Кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин. Всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені НЕ у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у Кредитному договорі, який уклав Відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач за Кредитним договором: не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну неустойку відповідно до ст. 549 ЦКУ (у вигляді пені чи штрафів); не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦКУ (у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми); не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору. Порушення Позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення Кредиту. Тобто якщо позичальник не здійснив платіж (платежі) за графіком або здійснив його (їх) у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, це закономірно призводить до нарахування процентів у більшому розмірі, тому що як вже було зазначено вище, проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості (тобто порушення Позичальником графіку платежів призводить до подорожчання загальної вартості кредиту). Для спростування позовних вимог Позивача, сторона Відповідача мала б надати суду докази здійснення всіх платежів за кредитним договором у розмірі та строк, відповідно до встановленого у п. 3.2.3. кредитного договору графіку платежів, однак сторона Відповідача таких доказів суду не надала. Просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Бізнес Позика». Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Бора Ю.В. 12.9.2025 року подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Вказує, що предметом відзиву на позовну заяву була пряма невідповідність додаткових угод №1, №2 до договору №363342-КС-013 про надання кредиту від 20.11.2023 року вимогам ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно відповідач порушив питання нікчемності таких додаткових угод та проведення розрахунку заборгованості виключно на умовах первісного договору з врахуванням сплачених позичальником платежів. Натомість у відповіді на відзив позивач повністю ухиляється від оцінки такої позиції та фактично дублює положення власної позовної заяви, у зв`язку з чим не може слугувати належним предметом доказування. Представник позивача Виноградов Ю.Е. відреагував на заперечення адвоката Бора Ю.В. та 12.09.2025 року подав до суду додаткові пояснення у справі. 22.11.2023 за №3498-ІХ Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року. Згідно підпункту 10 п.5 розділу І вказаного законодавчого акту п.9 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено нормою, яка передбачає обов`язкову вказівку на розмір денної процентної ставки та її розрахунок у договорі про споживчий кредит. Як вбачається з інформації щодо набрання чинності вищезазначеним Законом на веб-сайті Верховної Ради України, цей Закон набрав чинності 24.12.2023. Вищезазначеною нормою чітко передбачено зазначення денної процентної ставки, її розрахунку тощо виключно в Кредитному договорі. Вищезазначеною нормою не передбачений обов`язок Кредитодавця щодо зазначення денної процентної ставки, її розрахунку тощо у Додаткових угодах до Кредитного договору (навіть якщо ці Додаткові угоди були укладені після набрання чинності вищезазначеними змінами до Закону України «Про споживче кредитування». Договір № 363342-КС-013 про надання кредиту між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] був укладений 20.11.2023, тобто до набрання чинності вищезазначених змін до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору Стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,14874498, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Вказує, що сторона Відповідача помилково ототожнює поняття «денна процента ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, яка встановлена в Кредитному договорів укладеному Відповідачем з ТОВ «Бізнес Позика», а також зовсім не розуміє як розраховується денна процента ставка за формулою відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі встановлені дві фіксовані процентні ставки (стандартна та знижена), які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за кредитним договором. При цьому, для розрахунку денної процентної ставки безпосередньо розмір процентних ставок за кредитним договором взагалі не має жодного значення, оскільки денна процента ставка розраховується по формулі, яка зазначена у ч, 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», у якій розмір процентних ставок за кредитним договорів взагалі не фігурує. Сума процентів за стандартною процентною ставкою в день для розрахунку денної процентної ставки в день взагалі не використовується і не має використовуватися, оскільки вона застосовується у разі порушення Позичальником встановленого у Кредитному договорі орієнтовного графіку платежів. Аналогічне правило застосовується у випадку укладення Додаткової (-их) угод до Кредитного договору. Розмір денної процентної ставки на дату укладення Кредитного договору та Додаткових угод відповідає максимальному розміру денної процентної ставки відповідного до перехідних періодів, які передбачені у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» на дату укладення Кредитного договору та Додаткових угод відповідно. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Памірський М.А. про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду в електронний кабінет. У судове засідання не з`явився, натомість у прохальній частині позовної заяви вказує про розгляд справи за відсутності представника позивача. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Бора Ю.В. про дату, місце та час розгляду справи повідомлені як шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик на номер телефону та на електронну пошту, вказані у матеріалах справи. У судове засідання не з`явилися. Адвокат Бора Ю.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Заявлені позовні вимоги визнають тільки частково, згідно поданого у справі відзиву. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Так, позивачем, 20.11.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 363342-КС-013 про надання кредиту. Сума кредиту 20000 гривень, строк кредиту 24 тижні, термін дії договору до 06.05.2024 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 51960,00 гривень. В той же день 20.11.2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 363342-КС-013 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Згідно Договору № 363342-КС-013 про надання кредиту від 20.11.2023 року, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000,00 гривень. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що стандартна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 2,00000000 процентів в день, знижена процентна ставка фіксована 1,14874498 процентів в день. Строк кредиту 24 тижні, комісія за надання кредиту 3000,00 гривень, термін дії договору до 06.05.2024 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 51960,00 гривень, орієнтовна річна процентна ставка 9127,54 процентів. Додатками до вказаного договору є паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого ліміт кредиту складає 20000,00 гривень, строк кредитування 169 днів, мета отримання - на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; загальні витрати за кредитом 31960,00 гривень, реальна річна процентна ставка 9127,54 % річних. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 06.02.2024 року до Договору № 363342-КС-013 про надання кредиту, [PERSON] підтвердила, що станом на 06.02.2024 року сума неповернутого кредитку становить 16879,96 гривень. Відповідно до умов вищевказаної Додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 13000,00 гривень. Згідно Додаткової угоди № 2 від 24.04.2024 року до Договору № 363342-КС-013 про надання кредиту, укладеної між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] , сторони домовились внести зміни в п. 2.7 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 09.04.2025 р.». Крім того, [PERSON] підтвердила, що станом на 24.04.2024 року сума неповернутого кредитку становить 53526,24 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором залишок заборгованості станом на 28.05.2025 становить 170089,45 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 29390,02 грн.; суми прострочених платежів по процентах 140699,43 грн.; суми прострочених платежів за комісією 0,00 грн. Аналогічна інформація міститься і у довідці про стан заборгованості за Договором № 363342-КС-013 про надання кредиту від 20.11.2023. З листа від 11.09.2025 року №БТ/Е -13022 вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , а також надано інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за періоди з 20.11.2023 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 09.04.2025, відповідно до якої відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, а саме здійснював поповнення карткового рахунку, переказ грошових коштів, поповнення мобільного телефону, тощо. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як вбачається в ст.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. ТОВ «Бізнес позика» станом на 28.05.2025 року нарахувало 170089,45 грн. заборгованості, з яких 29390,02 грн. - тіло кредиту, 170089,45 грн. заборгованість за простроченими процентами. Судом встановлено, що кредитні кошти були перераховані відповідачу, про що свідчать довідка та виписка про рух коштів по банківській картці відповідача. Факт отримання відповідачем коштів від ТОВ «Бізнес позика» суд вважає доведеним. Отже суд вважає, правовірним стягнення з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 363342-КС-013 від 20.11.2023 року - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 29390,02 грн. Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, то вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Договір №363342-КС-013 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено 20.11.2023 року. За тим між сторонами цього договору 06.02.2024 року було укладено додаткову угоду №1, 24.04.2024 року - додаткову угоду №2. Первісний договір між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено на строк до 06.05.2024 року (п.2.7), додатковою угодою №1 строк зобов`язань було продовжено до 23.07.2024 року (п.4), додатковою угодою №2 строк зобов`язань було продовжено до 09.04.2025 року (п.5.3). Однак, за обома додатковими угодами до договору №363342-КС-013 від 20.11.2023 року відповідач коштів не отримувала, мала місце реструктуризація боргу шляхом збільшення суми тіла кредиту за рахунок вже нарахованих відсотків. Таким чином, базовим для розрахунків між сторонами є первісний договір споживчого кредиту на наступних умовах: розмір кредиту - 20000 гривень; стандартна процентна ставка в день - 2%, знижена - 1,14874498%; строк дії договору - з 20.11.2023 року по 06.05.2024 року, комісія за надання кредиту - 3000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч.4 ст.163 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа № 910/4519/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Також, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Крім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 16 серпня 2023 року у справі №176/445/22 зокрема вказав, що враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Отже, з урахуванням викладеного, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти (до 06.05.2024 року). За період 90 днів (з 06.02.2024 року по 06.05.2024 року) відсотки за користування кредитом склали 30384,45 гривень: 337,605 (2 відсотки за день користування з бази 16880,25 гривень). Однак, в цей період [PERSON] на користь позичальника було сплачено 9765,68 гривень в рахунок відсотків за користування кредитними коштами: 4954,70 - 21.02.2024 року, 4810,98 - 06.03.2024 року (такі дані наведено ТОВ «Бізнес Позика» в наданому розрахунку заборгованості). Кінцевий розмір боргу з сплати відсотків за період 06.02.2024 року по 06.05.2024 року складає 20 618, 77 гривень (30384,45 - 9765,68). До згаданої суми слід додати 1402,80 гривень заборгованості по відсотках, яка вже мала місце станом на 06.02.2024 року, відповідно загальна сума боргу у цій складовій становить 22021,57 гривень (20618,77 .+ 1402,80), що підлягає стягненню з відповідача. Крім того, судом акцентується увага на вимозі позивача щодо стягнення несправедливої (непропорційно великої) суми відсотків. Так, згідно з ч.1-2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 вказано про правильність висновків судів попередніх інстанцій про визнання недійсним спірного пункту договору (нарахування 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений у пункті 1.2 цього договору), оскільки визначений розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial