Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У травні 2025 року Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 29.01.2022 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг та шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501423962 запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. 29.01.2022 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501423962 Банк прийняв пропозицію Відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501423962 від 29.01.2022 року. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 250\~000,00 грн., а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 487\~712,26 грн., з яких 247\~695,21 грн. заборгованість по тілу кредиту, 240\~017,05 грн. заборгованість по відсотках. З урахування викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача вище вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 21 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. У визначений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, остання відома адреса місця проживання (перебування) якого знаходиться на тимчасово окупованій території України, викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку, передбаченому ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4\~ ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13\~ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 29.01.2022 [PERSON] звернувся до АТ «Альфа Банк» з офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501423962, згідно якої запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту. 29.01.2022 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501423962 Банк прийняв пропозицію Відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501423962 від 29.01.2022 року. Відповідно до розділу І Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501423962 від 29.01.2022 сторони погодили такі умови споживчого кредитування: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту у розмірі 250\~000,00 грн., процентна ставка 35,00 % річних, тип ставки- фіксована, строк кредиту 60 місяців. Також 29.01.2022 сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, у якому містяться аналогічні умови споживчого кредитування. Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правилами абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із ч.1 ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 Цивільного кодексу України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до п.5 ч.1\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно довідки про ідентифікацію АТ «СЕНС БАНК» вбачається, що підписання договору №501423962 позичальником здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «3281» шляхом направлення 29.01.2022 року на номер 380665457708 у формі одноразового ідентифікатора відправленого мобільний номер позичальника. Таким чином, Кредитний договір у відповідності до норм ч. 1\~ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»\~був укладений між сторонами у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10. 2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). На виконання умов угоди банком перераховано грошові кошти в сумі 250\~000,00 грн. на рахунок позичальника [PERSON] , що підтверджується меморіальним ордером № 894912240 від 31.01.2022 року, виписками по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] . Як убачається з матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим заборгованість за угодою №501423962 від 29.01.2022 становить 487\~712, 26 грн., з яких: 37\~426,58 грн. заборгованість по тілу кредиту, 44\~731,98 грн. заборгованість по відсотках. Положеннями ст.599 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 615 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. В свою чергу, відповідачем, наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований, доказів сплати наявної заборгованості не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви АТ «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); \~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); \~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; \~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38\~885,41 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано копію договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року, укладеного між АТ «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», відповідно до якого замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Судом встановлено, що позовна заява складена та подана до суду представником позивача - адвокатом Проценком М.М., який діє на підставі довіреності № 023781/25 від 03.02.2025 року, виданої позивачем. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що представник позивача - адвокат Проценко М.М. є членом адвокатського об`єднання «СмартЛекс», з яким позивач уклав Договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року. Крім того, відсутні належні та допустимі докази того, що адвокатське об`єднання «СмартЛекс» надавало позивачу професійну правничу допомогу саме у межах цієї справи. Зокрема, у договорі про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року не міститься конкретизації щодо предмету правової допомоги, яка б дозволила однозначно ідентифікувати справу, у якій надавалися послуги (у договорі відсутні: номер судової справи; персональні дані відповідача; інші відомості, які б дозволили пов`язати цей договір із даним судовим провадженням). Таким чином, наданий договір не може вважатися достатнім підтвердженням факту надання адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» саме тієї правничої допомоги, за яку позивач заявляє про компенсацію витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, оскільки доказів фактичного надання відповідних послуг та здійснення їх оплати до матеріалів справи не подано. З урахуванням зазначеного вимога, щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, які пов`язані із наданням правової допомоги, у розмірі 38 885,41 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved