Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», про стягнення грошових коштів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 61950,00 грн., які були безпідставно списані, та 3218,02 грн. нарахованих відсотків на безпідставно списані кошти. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2025 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та користувався послугами ПриватБанк24. 26.12.2022 приблизно о 01 год. 40 хв. невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до додатку «Приват24» та заволоділи грошовими коштами в сумі 61950,00 грн., які були на відкритій на його ім`я кредитній картці [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк», шляхом створення в додатку «Приват24» іншої картки (картка єПідтримка) номер [NUMBER] ІВАN: [NUMBER] , та перерахування грошових коштів на створений картковий рахунок, а в подальшому здійснили перекази і із створеного карткового рахунку. Загальна сума викрадених грошових коштів складає 61950,00 грн. Жодних смс повідомлень про проведені транзакції за картковими рахунками за прив`язаним до мобільного додатку «Приват24» номером телефону, а саме телефон [NUMBER] , позивач не отримував. Цього ж дня 26.12.2022 позивач звернувся до відділення банку з метою з`ясування вищевказаних обставин, де йому було повідомлено, що банку невідомо, яким чином шахраї отримали доступ до додатку «Приват24». Також 26.12.2022 позивачем подано до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві заяву про вчинення злочину. 26.12.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості на підставі моєї заяви за частиною 3 ст. 190 КК України та відкрито кримінальне провадження №12022100010003040. На сьогодні досудове розслідування триває, осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, не знайдено. Враховуючи ту обставину, що відповідач відмовився в добровільному порядку повернути грошові кошти на кредитну картку, при цьому ще й нараховував відсотки на кошти, якими позивач не користувався, а також з огляду на те, що позивач самостійно змушений був поповнити кредитну картку задля того, щоб у подальшому такі відсотки не нараховувались, виникла необхідність у судовому захисті своїх прав шляхом стягнення з відповідача грошових коштів. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що станом на 26.12.2022 року (дата вчинення оспорюваних переказів), позивач користувався кредитною карткою № [NUMBER] (нова картка № [NUMBER] ), а розмір кредитного ліміту становив 75000,00 грн. Також, позивач як клієнт та користувач послугами АТ КБ "ПриватБанк" був зареєстрований в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідає фінансовому мобільному номеру телефону позивача [NUMBER] . При цьому, з виписки по рахунку [PERSON] за Договором про надання банківських послуг від 23.10.2012 року вбачається, що Позивач активно користується кредитним лімітом, встановленим на його рахунок, в тому числі і після 26.12.2022 року та перевипуску кредитної картки на нову за № [NUMBER] . За результатами проведеної Банком службової перевірки щодо обставин вчинення 26.12.2022 року переказу коштів з картки [PERSON] встановлено, що саме дії Позивача сприяли розголошенню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати відповідні банківські операції за допомогою платіжного інструменту - картки, доданої в платіжний застосунок Приват24. За результатами аналізу вказаних даних з Журналу фінансових операцій випливає те, що спочатку з кредитної картки на картку єПідтримка (тобто переказ між власними рахунками) здійснено через Приват24, а подальші оспорювані операції проводились не через Приват24, а через платіжний застосунок Google Pay. Google Pay не є платіжною платформою, яка належить АТ КБ "ПриватБанк". Це є сторонній сервіс, яким користуються клієнти будь-яких банків, встановивши додаток в тому числі його собі на мобільний пристрій, планшет тощо. Таким чином, зайшовши до платіжного застосунку Приват24 [PERSON] знав про випуск картки єПідтримка, проте жодним чином не зреагував та не повідомив Банк про випуск картки нібито без його згоди. Інформація про те, що Позивач нікому не передавав жодних даних не узгоджується з фактом входу до Приват24 стороннього пристрою без зміни паролю і логіну поряд з входами Позивача, а також особистим підтвердженням, що ще 23.12.2022 року з його боку мали місце дії з передачі персональних даних шляхом переходу за фішинговим посиланням, яке надійшло йому в СМС-повідомленні та подальшим виконанням вказівок так званого "БОТу" під час здійснення авторизації в Приват24. Перехід за посиланням та внесення даних для авторизації в Приват24, що потребує введення номеру фінансового телефону (логіну), паролю та підтвердження IVR - дзвінком шляхом натискання кнопки "1" і є розголошенням з боку Позивача персональних даних для входу у застосунок Приват24, що в подальшому надало можливість входу можливим третім особам до Приват24. Позивач подав до суду письмові пояснення. В судове засідання, яке відбулось 30.09.2025, позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні, яке відбулось 30.09.2025, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання здійснювалося технічним засобом. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши представника відповідача, з`ясувавши предмет та підстави позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» перебувають у цивільних правовідносинах щодо відкриття, ведення, обслуговування карткового рахунку, його функціонування та кредитування, користування електронними платіжними засобами на підставі підписаної сторонами Анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 23.10.2012 року, що є формою Договору про надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк". На підставі вказаного Договору про надання банківських послуг від 23.10.2012 року [PERSON] було відкрито картковий рахунок [NUMBER] та видано кредитну картку, яка в подальшому неодноразово перевипускалась [PERSON] . [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" підписано також Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20.11.2020 року, Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20.11.2020 року, від 07.07.2021 року з метою оновлення ідентифікаційних даних клієнта, зміни розміру кредитного ліміту та відсоткової ставки за користування кредитом, а також подальшого банківського обслуговування [PERSON] , які в силу ст. 631 ЦК України є частинами договору про надання банківських послуг від 23.10.2012 року. Станом на 26.12.2022 року (дата вчинення оспорюваних переказів) Позивач користувався кредитною карткою № [NUMBER] (нова картка № [NUMBER] ), а розмір кредитного ліміту становив 75000,00 грн. Позивач як клієнт та користувач послугами АТ КБ "ПриватБанк" був зареєстрований в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідає фінансовому мобільному номеру телефона Позивача [NUMBER] . На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи долучено: Виписку по договору б/н від 23.10.2012 року; Довідку АТ КБ "ПриватБанк" про видані картки [PERSON] ; Довідку АТ КБ "ПриватБанк" про встановлення кредитного ліміту по договору б/н від 23.10.2012 року. 26.12.2022 року з рахунку Позивача здійснено фінансову операцію з переказу коштів з його кредитної картки "Універсальна" № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) на його ж нововідкриту 25.12.2022 року картку єПідтримка № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) з подальшим переказом цих коштів на рахунки інших осіб, а саме: - з карткового рахунку № [NUMBER] : 26/12/2022 01:39:41 26/12/2022 P10 S DB -63,861.03 UAH -62,001.00 -1,860.03-74,204.58 948195 4829 CP980484 UKR ОТДЕЛЕНИЕ "ТРЕТЬЕ СТОЛИЧНОЕ №49" (K7R0). ПЕРЕКАЗ ОСОБИСТИХ КОШТIВ. ОДЕРЖУВАЧ: [PERSON] /РЕГ.ПЛ.№941649447(С КАРТЫ [NUMBER] НА КАРТУ [NUMBER] ) Автоплатіж на картку [NUMBER] ; - на картковий рахунок № [NUMBER] : 26/12/2022 01:39:41 26/12/2022 P40 S CR 61,950.00 UAH 62,000.00 50.00 61,950.00 422003 4829 CP980484 UKR ОТДЕЛЕНИЕ "ТРЕТЬЕ СТОЛИЧНОЕ №49" (K7R0). ПЕРЕКАЗ ОСОБИСТИХ КОШТIВ. ОДЕРЖУВАЧ: [PERSON]/РЕГ.ПЛ.№941649447(С КАРТЫ [NUMBER] НА КАРТУ [NUMBER] ) Автоплатіж з карти [NUMBER] ; - 26/12/2022 01:42:18 26/12/2022 P32 F DB -29,999.00 UAH -29,999.00 31,951.00 308004 4829 MONO011 UKR P 32 Переказ зі своєї картки; - 26/12/2022 01:42:35 26/12/2022 P32 F DB -29,999.00 UAH -29,999.00 1,952.00 378005 4829 MONO011 UKR P 32 Переказ зі своєї картки; - 26/12/2022 01:43:01 26/12/2022 P32 F DB -1,952.00 UAH -1,952.00 0.00 495006 4829 MONO011 UKR P 32 Переказ зі своєї картки. Сума переказу за 26.12.2022 року становила 61950,00 грн. З Журналу здійснення фінансових операцій встановлено, що 26.12.2022 року переказ здійснено на сторонньому ресурсі MONO011 з ручним вводом даних картки (номеру картки, терміну дії та CVV-коду) та з підтвердженням 3-D Secure. Відповідно до характеру проведення оспорюваних видаткових транзакцій по карті: - ознака NFC: N - вказує на спосіб оплати із використанням даних платіжної картки, - ознака POSENTRY MODE: 12 (manual key entry) вказує на ручне введення ключа та означає коректне введення номеру картки, терміну її дії та CVV2 коду, - POS CONDITION: 82 вказує на підтвердження автентифікації 3-D Secure. Протокол 3D-Secure - це протокол, який використовується як додатковий рівень безпеки онлайн-кредитних та дебетових карток, для двофакторної автентифікації користувача. Зазначена технологія розроблена для платіжних систем з метою покращення безпеки інтернет-платежів. Згідно операційних правил міжнародних платіжних систем, платіж по картці, проведений через Інтернет за стандартом 3D-Secure, не може бути оскаржений власником картки, так як вважається однозначно ідентифікованим на правомірність і легітимність. - ознака NFC - G (Google Pay). За результатами аналізу вказаних даних з Журналу фінансових операцій випливає те, що спочатку з кредитної картки на картку єПідтримка (тобто переказ між власними рахунками) здійснено через Приват24, а подальші оспорювані операції проводились не через Приват24, а через платіжний застосунок Google Pay. Картка № 5168750016707058 додана до платіжного застосунку Google Pay 25.12.2022 року, тобто за один день до вчинення оспорюваних операцій. Google Pay не є платіжною платформою, яка належить АТ КБ "ПриватБанк". Згідно даних статистики змін паролю до Приват24 напередодні чи у період проведення оспорюваної фінансової операції не відбувалося, що підтверджується електронним Журналом змін паролю користувача [PERSON] . Змін фінансового номеру, що є логіном входу до Приват24 не зафіксовано, зміна ПІН-коду картки також відсутня, що в свою чергу підтверджується витягами з електронних Журналів змін ПІН-коду картки клієнта [PERSON] та змін фінансового номеру телефона клієнта [PERSON] 25.12.2022 року, тобто за день до вчинення оспорюваних фінансових операцій, в платіжний застосунок Приват24 [PERSON] під час оформлення картки єПідтримка здійснено паралельні входи з двох мобільних пристроїв (девайсів), а саме: - [NUMBER] 2022-12-25 19:21:34.119 17023124 2672115533 185.126.115.35 Phone SM-N960N|samsung Android unknown MOBILE 8fd8a8bf0950bb8d 0.0 0.0 Y 7319304 7ac0a4facad35d8285df3d58fd751fa7 P24AOS2 (новий мобільний пристрій); - [NUMBER] 2022-12-25 19:30:21.226 17023124 2672115533 176.113.167.8 Phone vivo 1820|vivo Android 8.1.0 MOBILE abcb292d503f9362 50.3768246 30.5407137 N 7319304 bffb0f6439299cfaa18297e492c67aa1 P24AOS2 (постійний мобільний пристрій). Саме в цей час відбувається оформлення картки єПідтримка № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) через Приват24 шляхом підписання простим електронним підписом 25.12.2022 року о 19:23 Заяви про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги Картка для виплат "єПідтримка". Наступний вхід до Приват24 Позивача з постійного мобільного пристрою зафіксовано 25.12.2022 року о 20:33, а саме: - [NUMBER] 2022-12-25 20:33:31.985 17023124 2672115533 176.113.167.8 Phone vivo 1820|vivo Android 8.1.0 MOBILE abcb292d503f9362 50.3771791 30.5405919 N 7319304 bffb0f6439299cfaa18297e492c67aa1 P24AOS2 . Таким чином, зайшовши до платіжного застосунку Приват24 [PERSON] знав про випуск картки єПідтримка, проте жодним чином не зреагував та не повідомив Банк про випуск картки нібито без його згоди. Інформація про те, що Позивач нікому не передавав жодних даних не узгоджується з фактом входу до Приват24 стороннього пристрою без зміни паролю і логіну поряд з входами Позивача, а також особистим підтвердженням, що ще 23.12.2022 року з його боку мали місце дії з передачі персональних даних шляхом переходу за фішинговим посиланням, яке надійшло йому в СМС-повідомленні та подальшим виконанням вказівок так званого "БОТу" під час здійснення авторизації в Приват24. Пояснення Позивача з приводу переходу за посиланням та авторизацією в Приват24 за вказівками, після чого він так і не зміг зайти до платіжного застосунку відображені в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/3799/24, якою надано тимчасовий доступ до речей та документів під час здійснення досудового розслідування № 12022100010003040 від 26.12.2022 року. Перехід за посиланням та внесення даних для авторизації в Приват24, що потребує введення номеру фінансового телефону (логіну), паролю та підтвердження IVR - дзвінком шляхом натискання кнопки "1" і є розголошенням з боку Позивача персональних даних для входу у застосунок Приват24, що в подальшому надало можливість входу можливим третім особам до Приват24. Тобто, Позивач надав можливість стороннім особам здійснити фінансову операцію з переказу коштів з кредитної картки на картку єПідтримка через свій мобільний застосунок Приват24 з коректним введенням логіну та паролів, що підтверджує належне проведення автентифікації (авторизації) клієнта Банку. Відповідно до абзацу 1 ч.3 розділу Загальні положення Положення № 164 автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача та/або належність користувачу певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача. Відповідно до статті 68 Закону України "Про платіжні послуги" визначено, що електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, а також їх автентифікація здійснюється відповідно до абзацу першого частини другої статті 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги». Згідно із Законом України «Про електронні довірчі послуги» засобом електронної ідентифікації є носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг. Згідно з п. 57 частини першої ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про платіжні послуги», емісія / надання користувачу платіжного інструменту здійснюється надавачем платіжних послуг на підставі договору, укладеного між надавачем платіжних послуг та користувачем. Порядок емісії платіжних інструментів для використання в платіжних системах визначається правилами відповідних платіжних систем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Електронні платіжні засоби використовуються для ініціювання платіжних операцій з рахунків платників (ч. 9 ст. 38 ЗУ "Про платіжні послуги"). У відповідності до ч. 5 ст. 38 Закону України "Про платіжні послуги" встановлено, що у разі емісії електронного платіжного засобу для використання в платіжній системі вид електронного платіжного засобу, тип його носія ідентифікаційних даних (магнітна смуга, мікросхема тощо), реквізити, що наносяться на нього у графічному вигляді, та інші елементи визначаються оператором платіжної системи. Абзацем 8 ч.1 статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено що електронна ідентифікація це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; Електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Засіб електронної ідентифікації - носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг. (абзац 16 ч. 1 статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги"). Відповідно до ст. 41 Закону України "Про платіжні послуги" ініціатором платіжної операції може бути, зокрема платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції). Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції. З приводу автентифікації клієнта додатково зауважимо, що відповідно до ч. 4 абз. 63 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 року № 65 визначено, що «фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації». Відповідно до пунктів 1-3 розділу IV Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів Банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів у вигляді мобільного платіжного інструменту та обслуговування операцій з їх використанням, передбачених правилами платіжної системи, відповідно до умов договору та вимог цього Положення. Мобільний платіжний інструмент може бути реалізований в апаратно програмному середовищі мобільного телефону або іншому бездротовому пристрої користувача (далі - мобільний пристрій), що обслуговує оператор телекомунікацій. Мобільні платежі здійснюються користувачами за банківськими рахунками. Платіжний застосунок - програмне забезпечення, що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію (у тому числі за допомогою платіжних інструментів) та/ або здійснювати інші операції, передбачені договором з надавачем платіжних послуг (аб. 23 ч. 3 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затв. Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 №164 (далі по тексту - Положення №164). Також, суд звертає увагу, що саме користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень (п. 136 Положення № 164). Згідно з п. 140 Положення № 164 клієнт зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. Отже, вищезазначеними положеннями законодавства передбачений обов`язок Позивача надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані, які дозволять ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію; клієнт відповідає за всі суми по операціях з платіжною карткою, якщо її дані передано сторонній особі або вчасно не повідомлено Банк про використання картки сторонніми особами. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 235/2054/21 (провадження № 61-1725св22) зазначив, що «суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши Sim карту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову. Крім того, суд першої інстанції не здійснив аналіз доводів позивача про те, що вона не втрачала банківських карток, їх ПІН-кодів і телефону та нікому їх не передавала, не вчиняла будь-яких інших дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з її рахунків відповідно наведених вище алгоритмів реєстрації у системі «Приват24». Суд враховує висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, відповідно до яких суд зобов`язаний перевірити, чи власна бездіяльність позивача щодо збереження її фінансового номера телефону не сприяла тому, що сторонні особи могли використати її фінансовий номер телефону для здійснення несанкціонованих банківських переказів. Верховним Судом прийнята Постанова суду від 01 липня 2020 р. у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), якою підтверджуються вищевказані правові висновки по цій справі щодо провини в подібних ситуаціях саме Позивача/клієнта через його власну бездіяльність по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карток АТ КБ «ПриватБанк» в системі „Приват24". Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14 400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі Дж. К. та Інші проти Швеції ( J.K. AND OTHERS v. SWEDEN ) ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Таким чином, можна дійти до висновку, що здійснення платіжної операції 26.12.2022 року сталося через власну недбалість Позивача по захисту власних персональних даних і коштів та не містить в діях відповідача протиправності та порушення прав позивача, а тому, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно залишити без задоволення, у зв`язку із необгрунтованістю позовних вимог.

Outcome: dismissed