Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» у листопаді 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 48446,44 грн. та судовий збір у розмірі 2423,00 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» зазначено, що 08.01.2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» укладено кредитний договір № GP-5824435. Вказаний правочин було вчинено Відповідачем шляхом підписання пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) з АТ «Банк Ренесанс Капітал». В подальшому АТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Як наслідок, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» став правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал» що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань та статутом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк». На підставі зазначеного вище кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 19456,00 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 15 % річних, а розмір комісії за користування кредитом 1,82 %. Підписана Відповідачем пропозиція є договором приєднання, який містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору: номер рахунку, сума кредиту (кредитного ліміту) 19456,00 грн., розмір процентної ставки - 15% річних, розмір комісії 1,82% річних. Як вбачається з підписаної Відповідачем пропозиції, останній письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних Відповідачем умов кредитування. Також, Відповідач підтвердив про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до потреб позивача та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором. У преамбулі пропозиції є посилання на Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які містять деталізовані умови видачі, обслуговування кредиту, порядку нарахування процентів, комісії, відповідальності та інші умови кредитування. Як вбачається з доданих до позову документів, Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків погоджені Відповідачем. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед Банком. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 07.05.2024 року склала 48446,44 грн., з яких: 19029,60 грн. заборгованість за кредитом; 17044,80 грн., заборгованість по процентам, 12372,04 грн. заборгованість за комісією. 08.05.2021 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «Фінако» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників АТ «Перший український міжнародний банк», вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. 16.07.2024 року, між ТОВ «ФК «Фінако» та ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» було укладено договір факторингу № 1, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників, вказаних у відповідному реєстрі, в тому числі й до [PERSON] . Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.01.2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик за адресою останнього відомого місця проживання та опублікування їх на офіційному веб-сайті Судової влади України. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору відповідач не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судомне встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 08.01.2014 року укладений договір № GP-5824435 шляхом підписання пропозиції укласти договори (оферти). В подальшому АТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Як наслідок, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» став правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал» що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань та статутом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк». На підставі зазначеного вище кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 19456,00 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 15 % річних, а розмір комісії за користування кредитом 1,82 %. Підписана Відповідачем пропозиція є договором приєднання, який містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору: номер рахунку, сума кредиту (кредитного ліміту) 19456,00 грн., розмір процентної ставки - 15% річних, розмір комісії 1,82% річних. Як вбачається з підписаної Відповідачем пропозиції, останній письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних Відповідачем умов кредитування. Також, Відповідач підтвердив про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до потреб позивача та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором. У преамбулі пропозиції є посилання на Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які містять деталізовані умови видачі, обслуговування кредиту, порядку нарахування процентів, комісії, відповідальності та інші умови кредитування. Як вбачається з доданих до позову документів, Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків погоджені Відповідачем. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед Банком. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 07.05.2024 склала 48446,44 грн., з яких: 19029,60 грн. заборгованість за кредитом; 17044,80 грн., заборгованість по процентам, 12372,04 грн., заборгованість за комісією. 08.05.2021 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «Фінако» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників АТ «Перший український міжнародний банк», вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. 16.07.2024 року, між ТОВ «ФК «Фінако» та ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» було укладено договір факторингу № 1, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників, вказаних у відповідному реєстрі, в тому числі й до [PERSON] . Щодо наявного права вимоги у позивача за наведеним кредитним договором на підставі договору факторингу суд зазначає про наступне. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вивчивши надані суду докази, враховуючи, що договір факторингу, у встановленому законом порядку, не визнаний недійсними, суд вважає, що позивач довів наявність у відповідача кредитної заборгованості за договорами, що укладені з первісними кредитором та наявність права вимоги за ними у позивача. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що передбачено ст.1055 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач повідомив боржника про перехід до нього як до нового кредитора прав за кредитним договором. Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, умови пропозиції укласти договори (оферти) та договору відступлення права вимоги, які дають право ТОВ «ФК «Смарт Пей», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, суд вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором № GP-5824435 від 08.01.2014 року у загальному розмірі 36074,40 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19029,60 грн. та за процентами в розмірі 17044,80 грн. Разом з тим в частині стягнення суми заборгованості за простроченою комісією за обслуговування кредиту у розмірі 12372,04 грн., суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на момент укладення кредитного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії,які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Як вбачається з кредитного договору № GP-5824435 від 08.01.2014 року (п.1.5.3) за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 1,82 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено відсутність доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць. У відповідності до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, суд вважає, що у стягненні заборгованості за комісією за обслуговування кредиту слід відмовити. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу, як новому кредитору не повернуті, що свідчить про порушення його прав, відповідач, в свою чергу, відомостей, що заборгованість погашена чи свого розрахунку заборгованості суду не надав, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 36074,40 грн, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 393 від 29.08.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2423,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (36074,40 /48446,44*100)= 74,46 %, отже 1804,16 грн. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial