Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся представник Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Він Фінанс» Романенко М.Е. із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 25.07.2024 протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ТОВ «він Фінанс». 10.05.2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 866281. Відповідно до якого кредитодавець надав відповідачу позику у сумі 4350,00 грн. Договір укладений в електронній формі відповідно до закону України «Про електронну комерцію». Позивач стверджує, що ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає ?15599,10 грн., та включає в себе: суму основного боргу 4350,00 грн; суму боргу за процентами - 2349,00 грн; суму боргу за пенею і штрафами 8900,10 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 12.04.2018\~року укладено\~додаткову угоду\~№ 25\~та на\~виконання договору\~факторингу підписано\~реєстр прав\~вимоги №\~25\~від 12.09.2019\~року про\~те,\~що на\~умовах вищезазначеного\~договору право\~вимоги до\~ряду боржників\~в тому\~числі до\~ [PERSON] \~за договором\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 866281\~від 10.05.2019\~року перейшло\~до нового\~кредитора -\~ТОВ «ФК\~«Довіра та Гарантія». Окрім того, позивач звернув увагу суду на позицію Верховного суду, яка була викладена в постанові по справі № 679/1136/21 від 07 вересня 2022 року: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)… … Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню…» Тому, враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, в силу приписів, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, Позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено п.19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тож, позивач просить суд: поновити строк позовної давності для подання позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 866281 від 10.05.2019 року. Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 866281 від 10.05.2019 року у загальному розмірі 20 415,27 грн., яка складається з: суми заборгованості 15 599,10 грн., суми інфляційних втрат - 3 410,97 грн., суми 3% річних - 1 405,20 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних доказів та матеріалів Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.08.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копію зазначеної ухвали надіслано сторонам у справі. 16.09.2025 до суду повернуто відправлення адресоване відповідачу (конверт). Тож, сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Будь-яких заяв або клопотань від сторін до суду не надано, зокрема відзиву на позовну заяву або клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням сторін. Однак, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК). Зважаючи на зазначене вище, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Окрім того, у ч.2 ст.247 ЦПК України визначено, що в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Тож, суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного. Протоколом № 1706 загальних зборів учасників товариства від 25.07.2024 перейменовано Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Він Фінанс». Також додано копію наказу № 55-К від 25.07.2024 про зміну назви Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Він Фінанс». 10.05.2019 між Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Авентус Україна» (ЄДРПОУ 41078230) та клієнтом [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) укладено договір № 866281 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. За договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 4\~350.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових потреб клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Позика надається на 30 днів. Додатком №1 до зазначеного договору є Графік платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту № 10.05.2019. Переказ коштів від позикодавця до позичальника підтверджено довідкою директора ТОВ ФК «Вей Фор Пей» де зокрема зазначено: 10.05.2019 на суму 4\~350.00 маска картки [NUMBER] . На доказ видачі на платіжні картки клієнтів онлайн кредитів надано довідку директора ТОВ «Авентус Україна» у якій за № 196 зазначено [PERSON] . Позивач надав картку обліку договору (розрахунок заборгованості) № 866281 від 10.05.2019 позичальника [PERSON] видану директором ТОВ «Авентус Україна», де зазначено що станом на 11.09.2019 загальна заборгованість позичальника становить суму 9\~161.10 грн. З розрахунку заборгованості виданого директором ТОВ «Авентус Україна» встановлено, що сума загальної заборгованості за кредитним договором № 866281 від 10.05.2019 становить 15 59.10 грн. 12.04.2018 між клієнтом Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Авентус Україна» (ЄДРПОУ 41078230) та фактором Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) укладено договір факторингу №1. За умовами договору клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором. Додано додаткову угоду № 25 від 12.09.2019 до зазначеного договору; форму реєстру прав вимоги №25; довідку підтвердження розрахунку між товариствами; \~ \~ \~ \~Додано правовстановлюючі документи Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Він Фінанс» код за ЄДРПОУ 38750239. Дослідивши зазначені вище докази, суд приходить до наступного. \~Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що передбачено ст. 509 ЦК України. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). У ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). \~Статтею 514\~ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1ст.\~1077\~ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1ст.\~1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Таким чином судом встановлено, що 10.05.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. Договір же\~факторингу №\~1,\~між ТОВ\~«ФК «Довіра\~та гарантія»\~та ТОВ\~«Авентус Україна»\~укладено ще\~12.04.2018,\~тобто більше\~ніж за рік до підписання договору між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем. Так з доданих позивачем доказів зокрема з копії Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 вбачається, його сторонами фактично здійснено передачу одній від одної невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Авентус Україна» щодо відповідача [PERSON] на момент укладення Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 в цьому договорі не вказано. Так само не йдеться про боржника [PERSON] і у додатковій угоді № 25 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018 та у поданому до суду реєстрі прав вимоги № 25 що датований 12.09.2019. Отже, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, та договір факторингу (відступлення права вимоги) є похідним від кредитного договору, тому він не може бути укладений раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. З цих підстав суд визнає неналежним доказом, на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке перейменовано на ТОВ «Він Фінанс» права вимоги за договором № 866281 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, наданий позивачем Договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року. Разом з тим, з аналізу матеріалів справи вбачається, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще 12.04.2018, а сам договір № 866281 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту був укладений 10.05.2025, тобто більше, ніж через рік після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. З наведеного слідує, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Авентус Україна» до [PERSON] на момент укладення Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, в останньому не вказано. У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). За наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за договором № 866281 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке в подальшому перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». Тож, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу не підлягає стягненню з відповідача та залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed