Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 20.11.1993 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як зазначено позивачем в позові, шлюбні відносини між сторонами припинені ще у 2012 році, через відсутність взаєморозуміння, спільні інтереси та протилежні погляди на сімейне життя та несумісність характерів. Після припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач на примирення не згодна, шлюб носить формальний характер вважає, що родина розпалась остаточно. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем 11.09.2029 р. до суду подано заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку у відповідності з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.28,31). Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин на підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному провадженні, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який було зареєстровано 20.11.1993 року Солодководненською сільською радою Розівського району Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6-зворот). Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні найшов своє підтвердження факт того, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство сторонами не ведеться, бажання до примирення у них відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами втрачено почуття любові, поваги та довіри. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим, з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини з відповідачем, тому суд не може зобов`язати сторони прийняти заходи до примирення. Таким чином, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved