Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

16 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на шість місяців, яким просила визначити обмеження у виді заборони [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого її відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява обґрунтована тим, що вона мешкає разом зі своїм сином [PERSON] , який постійно вчиняє конфлікти, ображає її, погрожує фізичною розправою та підіймає руку, [PERSON] неодноразово притягали до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте він на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти домашнє насильство, тому вимушена звернутися із даною заявою до суду. 17\~вересня2025 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд. Заявниця та заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Отже, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, [PERSON] та її син - [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . За період їхнього спільного проживання на ґрунті сімейно-побутових проблем [PERSON] неодноразово влаштовував конфлікти, під час яких ображав [PERSON] нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та застосовував до неї фізичну силу. З приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Вищевикладене підтверджується: постановою Пересипського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2025 року у справі № 523/1221/25 [PERSON] було визнано винним у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру стосовно матері [PERSON] за обставинами події 31 грудня 2024 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постановою Пересипського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2025 року у справі № 523/1222/25 [PERSON] було визнано винним у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру стосовно матері [PERSON] за обставинами події 14 січня 2025 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постановою Пересипського районного суду міста Одеси від 02 червня 2025 року у справі № 523/8039/25 [PERSON] було визнано винним у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру стосовно матері [PERSON] за обставинами події 26 квітня 2025 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно з пунктом 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Нормою ст.26 закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Отже, у ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] постійно вчиняє психологічне насильство щодо заявниці протягом тривалого часу, незважаючи на вжиті поліцією та судом заходи. Аналізуючи встановлені обставини, суд вважає, що є достатні підстави вважати про вірогідність продовження та повторного вчинення насильства з боку [PERSON] стосовно заявниці, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є високою, попередні заходи, вжиті до кривдника, виявились неефективними та не захистили [PERSON] від насильства. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, враховуючи надані суду документи та встановлені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , визначені заявницею. Видача обмежувального припису не обмежуватиме законних прав [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 3506 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved