Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

\~ До\~Олександрівського районного\~суду міста\~Запоріжжя звернувся\~з позовом\~ [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживачів. Свою заяву обґрунтовує тим, що позивач зареєстрований та періодично мешкає в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Всі рахунки включно з тими, що пов`язані з постачанням природного газу оформлено на нього. В даній квартирі природний газ використовується виключно для приготування їжі. Між позивачем на відповідачем укладено договір № 62АN690-4160-23 від 03.07.2023р., згідно якого відповідачем здійснюється обслуговування системи газопостачання та газовикористовуючого обладнання. До укладання цього договору відповідач надавав аналогічні послуги та ще послугу із постачання природного газу до квартири позивача. Позивач є побутовим споживачем природного газу, а АТ «Запоріжгаз» - єдиним суб`єктом ринку природного газу в місті Запоріжжя, тобто оператором ГРМ, який займається розподілом газу.Крім того, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] .Потреба позивача у природному газі у вказаній квартирі мінімальна, оскільки в даній квартирі ніхто не мешкає. Позивач практично весь час перебуває або на дачі або у будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . Вказану квартиру позивач відвідує лише для перевірки її збереження та збереження майна, що в ній знаходиться. Природний газ у вказаній квартирі позивач використовує лише для того, щоб нагріти воду для приготування чаю чи кави , коли перевіряє квартиру.Таки чином, нарахована вартість за послуг, пов`язаних із з постачанням газу до квартири позивача не відповідає обсягам фактично спожитого ним природного газу. З 2019 року позивач неодноразово звертався до відповідача із усними та двічі з письмовими заявами про встановлення в його квартирі індивідуального лічильника природного газу.На свої звернення позивач отримував від відповідача роз`яснення про те, що у відповідача відсутні грошові кошти на встановлення до його квартири індивідуального лічильника природного газу, та відмову встановлювати такий лічильник позивачу не будуть. Також позивач\~звертався із\~зверненням до\~Кабінету міністрів\~України,\~з приводу\~незаконної бездіяльності\~відповідача,\~та отримав\~на своє\~звернення з\~відповідь НКРЄКП\~від 10.04.2019р.\~якою підтверджено\~обов`язок відповідача\~встановити в\~квартиру позивача індивідуальний прилад обліку природного газу. Таким чином, позивач з 2019 р. протиправно позбавлений відповідачем можливості користуватися індивідуальним приладом обліку природного газу та змушений був витрачати свій особистий час на звернення до відповідача та органів влади з метою захисту свого законного права. Крім того, позивач переживав душевні страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, оскільки йому виставлялися рахунку за природний газ, який він не споживав. Просить визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо відмови у встановленні індивідуального приладу обліку природного газу в квартирі побутового споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь [PERSON] 10\~000 грн. компенсації спричиненої моральної шкоди та судові витрати. Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 04.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії відзиву для подання відповіді на відзив. 11.08.2025 року до суду від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» надійшов відзив на позов, зазначає, що відповідачем по справ надавалися позивачу роз`яснення щодо неможливості встановлення індивідуального лічильника газу у зв`язку з тим, що товариство не є розпорядником державних субвенцій та відсутністю бюджетного фінансування робіт із забезпечення побутових споживачів приладами обліку природного газу, та ніколи не відмовляло позивачу у встановленні лічильника газу у помешканні позивача, тому, твердження позивача про відмову встановлювати такий лічильник газу не відповідає дійсності і обставинам справи. Щодо стягнення моральної шкоди, зазначає, що не зрозуміло яку заподіяно шкоду майну чи здоров`ю позивача та причинний зв`язок із спричиненням такої шкоди з не встановленням індивідуального лічильника газу за фактом відсутності бюджетного фінансування робіт із забезпеченням побутових споживачів приладами обліку природного газу. Відповідь на відзив до суд не надходила. Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 28.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу. У судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, прохав суд задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, Швайковський А.А., проти задоволення позову заперечував, прохав суд відмовити задоволенні позовних вимог. Крім того, у судовому засіданні заявив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами ,приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2\~ст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.\~ На території м. Запоріжжя господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», яке є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз». Між [PERSON] та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» укладено договір № 62АN690-4160-23 від 03.07.2023р., згідно якого відповідачем здійснюється обслуговування системи газопостачання та газовикористовуючого обладнання. Даних про наявність у позивача заборгованості по сплаті отриманих послуг з газопостачання матеріали справи не містять. 23 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення індивідуального лічильника газу. 07.02.2019 відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» надано відповідь в якій заявнику з посиланням на п. 2\~ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~ роз`яснено, що побутові споживачі природного газу - фізичні особи можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Згідно з частиною першою\~статті 5\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21\~цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 21\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу»\~приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Частиною 2\~ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~передбачено, що з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному\~ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Аналіз положень вказаного\~Закону\~свідчить про те, що оператор ГРМ звільняється від обов`язку встановити лічильник газу для населення лише у випадку відмови побутового споживача від встановлення оператором ГРМ лічильника газу чи самостійного встановлення побутовим споживачем лічильника газу із подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ним сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. За\~статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~(в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року. У постанові від 07 листопада 2018 року в справі № 214/2435/17 Верховний Суд дійшов висновку, що зі змісту\~ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Наведена норма лише визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку, отже відмова газорозподільної організації встановити фізичній особі - споживачу індивідуальний лічильник газу суперечить вимогам ч. 1 ст. 6 Закону. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 524/7637/16-ц зазначено, що «відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17. За результатом розгляду указаної справи прийнято постанову від 07 листопада 2018 року та викладено наступні висновки. Зі змісту\~ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу". На час звернення [PERSON] із заявою про встановлення індивідуального газового лічильника відповідач мав обов`язок забезпечити до 01 січня 2023 року встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, суд вважає, що відмова АТ «Запоріжгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача та є незаконною. Отже, \~вимоги про визнання незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо відмови у встановленні індивідуального приладу обліку природного газу в квартирі побутового споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов`язання АТ «Оператора газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди , суд зазначає наступне. Звертаючись з позовом позивач зазначив, що дії відповідача щодо не встановлення індивідуального газового лічильника у квартирі призвели до заподіяння моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн. Також, позивач у судовому засіданні зазначив, що незаконні дії відповідача призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, внаслідок чого у нього погіршився сон, настрій, відчував пригніченість, витратив час на відновлення справедливості. Також, зазначив, що через хвилювання у нього погіршився стан здоров`я та змушений був звернутися до лікаря. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга\~статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено\~законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Абзац другий частини третьої\~статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц вказано, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений\~статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказуванню підлягає факт завдання особі моральної шкоди, у чому така моральна шкода знайшла вираз, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Судом встановлено, що позивач у судовому порядку не довів протиправність дій відповідачів, які призвели б до завдання йому моральної шкоди. Позивач не надав достатніх доказів на підтвердження того, що бездіяльністю відповідача йому завдано моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, які мають грошовий вираз. Отже, доказів заподіяння позивачу моральних страждань діяннями відповідача, а саме доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок поведінки відповідача, позивач суду не надав, тому відсутні правові підстави для задоволення позову і в цій частині. Згідно з ч.\~1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію договору про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року, детальний опис робіт від 21.05.2025 року,прибутковий касовий ордер та квитанцію на суму 3000 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно ч.3\~ст.141 ЦПК України\~суд виходить з\~критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, про що зазначено у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial