Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодацем на час відкриття спадщини, в якому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщии за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Вказує, що його батько [PERSON] помер у 1996 році, і після його смерті він почав піклуватися про матір, а згодом і забрав її до себе в м.Костопіль, де вона і померла. Вказує, що після смерті матері залишилося спадкове майно, а встановлення даного факту необхідно йому для підтвердження факту прийняття спадщини після смерті матері. Зазначає, що його мати була зареєстрована у с.Берестовець, а тому він рахується таким, що не прийняв спадщину. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). \~\~ З свідоцтва\~ про народження серії [NUMBER] судом встановлено, що померла [PERSON] була матір`ю позивача (а.с.9). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі по справі є рідним братом і сестрою позивача. Встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що підтверджується матеріалами справи (а.с.14). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Стаття 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1261, статті 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги (ст.1258 ЦК України). Згідно з статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У статті 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , однак отримав відмову, оскільки з наданих документів вбачається, що він не проживав разом з спадкодавцев на час відкриття спадщини (а.с.15). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №81265428 від 22.05.2025, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с.16). З довідок виданих Головинською сільською радою №229 від 29.05.2025 та №230 від 29.05.2025 судом встановлено, що [PERSON] яка померла [INFO] , була зареєстрована у [ADDRESS] , однак там не проживала, а фактично на день смерті проживала у [ADDRESS] зі своїм сином [PERSON] , який здійснював за нею догляд та здійснив поховання (а.с.12-13). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області 31.12.1996, позивач станом на 17.04.2004 був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.6-7). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до пленуму Верховного Суду України в п. 3,23 Постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що встановлення зазначеного факту позивачу необхідно для підтвердження прийняття спадщини відповідно до ст.1268 ЦК України після смерті матері. Оскільки, зібрані по справі докази та їх належна оцінка, а також визнання відповідачами позову свідчать про те, що мати заявника на час відкриття спадщини проживала разом з ним за адресою [ADDRESS] , то суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved