Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

13.11.2024 до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до [PERSON] . Згідно поданої позовної заяви 26.03.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» [PERSON] подав Заявку на отримання кредиту № 100449342. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 100449342 від 26.03.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти в сумі 7000 грн. 08.07.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №04Т ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс». 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 100449342 від 26.03.2021. Заборгованість відповідача за договором становить 18620 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн; заборгованість за відсотками становить 11 620 грн. На підставі вищевикладеного, представник позивача прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 100449342 від 26.03.2021 у розмірі 18620 грн та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 15.11.2024 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Заочним рішенням від 13.02.2025 позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» задоволено повністю. Ухвалою суду від 22.04.2025 заочне рішення суду від 13.02.2025 скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 01.05.2025 до суду від представника відповідача, адвоката Савченко Л. В., надійшли заперечення по суті позовних вимог, згідно яких сторона відповідача вказувала на те, що позовна заява подана за межами строку позовної давності, оскільки право вимоги виникло 26.04.2021 року. Продаж права вимоги за договором факторингу чи за договором про відступлення права вимоги не продовжує та не поновлює строк позовної давності. Представник відповідача прохала застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Також вказала, що позивач не підтвердив факт укладення кредитного договору. Роздруківка електронних документів не може вважатися електронним документом в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Факт існування заборгованості відповідача не підтверджений жодним чином. Первинних бухгалтерських документів суду не надано. Крім цього, навіть у разі доведення укладення кредитного договору стягненню підлягає лише тіло кредиту, оскільки відповідач є військовослужбовцем та учасником бойових дій. Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором, представник відповідача вказав, що до позову не надано акт прийому-передачі грошових вимог за договором відступлення прав вимоги. Також договором відступлення прав вимоги не передбачено наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі. На підставі викладеного представник відповідача прохала суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути судові витрати (а. с. 100-119). 07.05.2025 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача Сіміч М. О., згідно якої кредитний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно чинного законодавства. Водночас оскільки одноразовий ідентифікатор є зашифрованим, то під час друку не відображається. У разі використання програмного забезпечення для читання PDF файлів вбачається, що відповідач підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором Z87303. Позивачем також надано копію платіжного доручення про перерахування кредитних коштів. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування обставин належності банківської картки відповідачу. На підтвердження переходу прав вимоги стороною позивача також було надано копію договору відступлення прав вимоги, докази оплати за договором та витяг з додатку до договору про відступлення прав вимоги. Крім цього, представник позивача вказав, що ним не пропущений строк позовної давності, оскільки такий строк продовжено на термії дії карантину та воєнного стану. Щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів закону щодо захисту військовослужбовців, то позивачем вказано, що для звільнення від сплати процентів за користування кредитом необхідно подати документи до банку, що підтверджують призов. Згідно анкети-заяви на кредит відповідачем зазначено соціальний статус найманий працівник. Жодних доказів під час укладення договору про те, що [PERSON] є військовослужбовцем надано не було. Стороною відповідача не надано доказів, що на період виконання умов кредитного договору та нарахування процентів відповідач мав статус військовослужбовця ЗСУ. Таким чином, представник позивача прохав суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а. с. 152-162). 12.05.2025 до суду від представника відповідача надійшли заперечення, згідно яких надані Правила надання фінансових кредитів, що надані позивачем не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки позивач не може довести яка саме редакція Правил діяла на момент виникнення спірних правовідносин (а. с. 179-184). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив прохав суд розглядати справу за відсутності представника позивача. Представник відповідача, адвокат Савченко Л. В., в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Вказала, що не доведено факт укладення кредитного договору. Також вказала, що їй не відомо чи було укладено кредитний договір, однак з наданих суду доказів факт укладення договору встановити неможливо. Не додано доказів надсилання відповідачу одноразового ідентифікатора для підписання договору. Крім цього, відповідач є військовослужбовцем, а тому з нього не підлягають стягненню відсотки, які до того ж нараховані поза межами строку дії договору. На підставі вищевикладеного, представник відповідача прохала відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 гривень. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що 26.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №100449342, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у розмірі 7000 гривень строком на 30 днів з 26.03.2021 року. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а. с. 29-32). Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. При цьому судом здійснено перевірку підпису відповідача за допомогою програного забезпечення для читання PDF файлів ADOBE READER та встановлено, що відповідачем підписано кредитний договір одноразовим ідентифікатором Z87303 26.03.2021 о 14 год. 58 хв. Суду також надано графік платежів за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту та анкету-заяву на кредит (а. с. 33-34, 10). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Стороною відповідача не надано суду доказів на спростування отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 7 000 гривень. При цьому, стороною позивача на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів суду надано платіжне доручення №26261471 від 26.03.2021, згідно якої [PERSON] на банківську картку № [NUMBER] перераховано грошові кошти у розмірі 7 000 гривень (а. с. 41). Також на підтвердження факту отримання коштів суду надано лист АТ КБ «ПриватБанк» від 04.06.2025 №20.1.0.0.0/7-250603/53916-БТ, згідно якого картка № [NUMBER] належить [PERSON] . 26.03.2021 на вказану банківську картку перераховано грошові кошти у розмірі 7 000 гривень (а. с. 205-206). За таких обставин, суд вважає, що спірний договір був укладений у відповідності до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та на підставі вказаного договору [PERSON] була надано кредитні кошти у розмірі 7 000 гривень. 08.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №04Т, відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а. с. 21-28). Відповідно до п. 1.3 Договору новий кредитор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників, придбаних від кредитора за цим договором, але не раніше оплати прав вимоги, які підлягають відступленню згідно цього Договору, до кожного окремого боржника. Згідно витягу з Додатку до договору про відступлення прав вимоги №04Т від 08.07.2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №100449342 у розмірі 18 620 гривень, з них сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 11620 гривень (а. с. 12). Суду також надано платіжні інструкції про оплату за договором відступлення прав вимоги №04Т від 08.07.2021 (а. с. 44-46). 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу №1/15, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а. с. 35-39). Згідно витягу з Додатку до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №100449342 у розмірі 18 620 гривень, з них сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 11620 гривень (а. с. 14). Суду надано платіжну інструкцію №217 від 19.04.2023 року про оплату за договором відступлення прав вимоги №1/15 від 24.01.2022 (а. с. 47). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин суд вважає доведеним факт переходу права вимоги за спірним кредитним договором до позивача. В той же час, щодо стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором суд враховує таке. Згідно розрахунку ТОВ «Мілоан» [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №100449342 станом на 08.07.2021 року у розмірі 18620 гривень, з яких сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 11620 гривень (а. с. 15-16). Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи (копію військового квитка з відповідною службовою відміткою, копію довідки про призов військовозобов`язаного на військову службу, копію витягу з наказу або довідки про зарахування до списків військової частини). Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів, зокрема: копії військового квитка серії [NUMBER] , копії посвідчення учасника бойових дій від 02.09.2016 року, довідки військової частини [NUMBER] від 28.02.2025 року, [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом та є учасником бойових дій (а. с. 124-129). Таким чином, на відповідача, як на військовослужбовця, який проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом та неустойки, а кредитні установи під час дії особливого періоду не мають права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 14.05.2021 у справі №502/1438/18. За наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором «суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом)». Даний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі N 642/548/21. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 11620 гривень задоволенню не підлягають, оскільки відповідач, як військовослужбовець, згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів та пені (неустойки) в особливий період. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 7 000 гривень. При цьому, щодо застосування строків позовної давності заявлених представником відповідача суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі по тексту «Указ») на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. З огляду на викладене, позовна давність до позовних вимог не може бути застосована, а відповідні доводи сторони відповідача суд відхиляє. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 910,58 гривень (2422,40*37,59%) Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат, пов`язаних з правовою допомогою стороною позивача надано: копію договору про надання правової допомоги №43657029 від 07.08.2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 30.09.2024 року,\~ акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом №100449342 від 30.09.2024 року (а. с. 9, 17-20). За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на правову допомогу відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у розмірі 2255,40 (6000*37,59%).

Outcome: partial