Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

01 квітня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на рухоме і нерухоме майно, у тому числі, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,4100 га, розташовану на території Почино-Софіївської сільської ради (нині Почио-Софіївський старостинський округ №11 Магдалинівської селищної ради) Магдалинівського (нині Самарівського) району Дніпропетровської області кадастровий номер 1222386100:01:001:0386. Спадкоємцями за законом першої черги стали його діти: донька [PERSON] та син [PERSON] , які із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку ст.1269 ЦК України не зверталися, але прийняли спадщину в порядку ст.1268 ЦК України, оскільки були зареєстровані та постійно спільно проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем за заповітом, складеним 27 січня 2016 року та посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Суховаровою Н.В., зареєстрований в реєстрі №84. Позивач не є родичем спадкодавця, він є добрим знайомим батьків позивача, які проживають в с.Почино-Софіївка Самарівського району, де знаходиться земельна ділянка. Влітку [PERSON] проживав також в селі, займався обробкою земельної ділянки, а батьки позивача йому допомогали. Між ними склалися дружні стосунки. Після початку повномасштабного вторгнення РФ [PERSON] , разом зі своїм сином, [PERSON] , тимчасово покинув України та переїхав до Республіки Польща. В лютому 2025 року позивачу зателефонувала донька [PERSON] [PERSON] і повідомила, що батько помер в Польщі в 2022 році, а також повідомила про те, що вона випадково серед сімейних документів знайшла заповіт на його ім`я на земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровськї області, кадастровий номер 1222386100:01:001:0386. При зустрічі з [PERSON] остання передала позивачу документи: заповіт на його ім`я, свідоцтво про смерть батька, Державний акт про право власності на землю, щоб він зміг звернутися до нотаріуса і оформити право на спадщину. 20 лютого 2025 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але постановою приватного нотаріуса Насобіної Т.В. від 18.03.2025 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено з тих підстав, що він пропустим шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що він не є родичем [PERSON] та спадкоємцем за законом. Про те, що [PERSON] склав на його імя заповіт, йому стало відомо тільки в лютому 2025 року. Про існування заповіту йому повідомила [PERSON] , яка знайшла його випадково серед сімейних документів. Також йому не було відомо про смерть [PERSON] , оскільки на початку військової агресії РФ проти України, він разом з сином евакуювався в Республіку Польща. Тому просить визнати поважними причинами пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. На підставі наведених обставин позивач просить суд визначити йому додатковий строк два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . \~ \~ \~ \~Ухвалою від 24.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою від 18.06.2025 витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Ухвалою від 08.07.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Шило Т.В., підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В.,в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухав пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено\~ст.\~12\~ст.\~13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м.Пущиково Республіка Польща, що підтверджується копією свідоцтва про смерть № [NUMBER] (а.с.20-21). За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Суховаровою Н.В., зареєстрований в реєстрі за №84, відповідно до якого заповів позивачу [PERSON] земельну ділянку розміром 5,4100 га, з кадастровим номером 1222386100:01:001:0386, розташовану в Почино-Софіївській раді, Магдалинівського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12, 19). 20 лютого 2025 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлого [INFO] . 20 лютого 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Насобіною Т.В, заведена спадкова справа №15/2025 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Насобіної Т.В. від 18.03.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини, встановленим статтею 1270 ЦК України (а.с.23-24). З копії спадкової справи №15/2025(а.с.89-125) також вбачається, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його діти: донька [PERSON] та син [PERSON] (відповідачі у справі), які із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку ст.1269 ЦК України не зверталися, але були зареєстровані разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. 27.06.2025 відповідачка [PERSON] подала нотаріусу заяву, відповідно до якої не заперечує проти видачі спадкоємцеві за заповітом після смерті батька, [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів спадкової справи також встановлено, що свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися. Допитана у судовому засіданні за її згодою у якості свідка відповідачка [PERSON] суду пояснила, що батьки позивача дружили її батьком, [PERSON] , допомагали обробляти землю, а також доглядали за її бабусею. Коли почалася війна, батько поїхав до її брата у Польщу, де і помер. Про існування заповіту вона не знала, знайшла його після смерті батька в лютому 2025 року серед документів та одразу передала позивачу. Не заперечує проти надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, [PERSON] наведених вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ суд перевіряє наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що він не є родичем спадкодавця, та строк для прийняття спадщини ним пропущений з причини необізнаності про наявність заповіту. Предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує позивач, він не знав про складення спадкодавцем на його користь заповіту, що й є поважною причиною пропуску такого строку. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Так, судом встановлено, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом. Згідно позовної заяви про наявність заповіту позивач дізнався в лютому 2025 року, що також підтвердила допитана в якості свідка відповідач [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи, спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріуса не зверталися, спадкова справа до майна померлого [PERSON] була заведена приватним нотаріусом лише 20.02.2025 на підставі заяви позивача [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 18.03.2025 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини, до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернувся 01 квітня 2025 року. Отже, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, можуть бути визнані судом поважними, оскільки, самі по собі ці обставини свідчать про поважність причин пропуску зазначеного строку, та позивачем надано допустимі та належні докази на підтвердження вказаних обставин. За положеннями ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами інших осіб. Суд також вважає, щопоновлення позивачу пропущеного строку на прийняття спадщини за заповітом в даному випадку не призведе до порушення прав відповідачів,з огляду на те, що свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом не видавалося. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору. На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням двомісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved