Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

11.07.2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до відповідача Головного управління ПФУ в Київській області про стягнення грошових\~коштів у\~вигляді недоотриманої\~пенсії в порядку спадкування за законом. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . За життя її батько за рішенням Київського окружного адміністративного суду не отримав борг у розмірі 554023,95 грн. Згідно свідоцтва про спадщину за законом від 04 листопада 2024 року, яке видане приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Здоренком О.М. та зареєстроване в реєстрі за № 1133, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] є його дочка [PERSON] позивач по справі. Спадщина на яку видано свідоцтво, складається із недоотриманої пенсії в сумі 554023,95 грн, що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області. Після смерті батька, позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, однак Відповідач відмовив у виплаті. Просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача недоотриману пенсію, яка набута в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] у розмірі 554023,95 грн. Ухвалою судді Фастівського міськрайоного суду Київської області від 15.07.2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви (сплати судового збору). 01.08.2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Фастівського міськрайоного суду Київської області від 05.08.2025 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 01.09.2025 року від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву де зазначено, що вважають позовну заяву такою що не підлягає до задоволення, посилаючись на те, що виплати головне управління Пенсійного фонду України здійснює винятково коштом Фонду та з інших джерел визначених законом. Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649, якою передбачено черговість виконання рішень за датою їх надходження до боржника. Позовні вимоги позивача фактично зводяться до оскарження поведінки Головного управління щодо невиконання вищевказаного судового рішення, яке має здійснюватися в окремому законодавчо встановленому порядку. За таких обставин вважають позивач мав би звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду. Просили в задоволені позову відмовити. Ухвалою Фастівського міськрайоного суду Київської області від 03 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу слуханням до судового розгляду по суті. 11.08.2025 від позивача надійшла заява де зазначено про слухання справи без участі позивача. 02.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При розгляді письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшли невиплачені кошти до пенсії в розмірі 554023,95 грн нарахованої Головним Управлінням Пенсійного Фонду України у Київській області, згідно рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року та 08.09.2020 року, 31.10.2022 року, які належали померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Здоренко О.М., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області 09 серпня 2023 року за реєстровим № 1133 та Довідки виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області 11 жовтня 2024 року за № 1000-0505-8/165498, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.11.2024 року посвідченого Здоренко О.М., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1444 (спадкова справа № 9/2024). Позивач звернулася до відповідача про виплату недоотриманої пенсії, яка була нарахована [PERSON] у сумі 554023,95 грн, що входить до складу спадщини. Однак, відповідач заяву позивача про виплату недоотриманої пенсії не задовольнив, фактично відмовив. Таким чином, спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу виплати позивачу пенсії померлого спадкодавця в порядку спадкування за законом в сумі, яка зазначена в свідоцтві на спадщину, на яку позивач має право відповідно до ст. 46, ч. 1 статті 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право власності позивача на суму недоотриманих коштів у розмірі 554 023,95 грн, встановлене Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке є правовстановлюючим документом, що офіційно і безперечно підтверджує наявність права власності на майно, що переходить у спадок. Зазначене свідоцтво є чинним та недійсним не визнано. Чинним законодавством України не передбачено права пенсійних органів на перегляд свідоцтв про право на спадщину, в тому числі і щодо застосування до таких свідоцтв положень ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач після смерті батька вчасно звернулася до нотаріальної контори з питанням видачі свідоцтва про прийняття спадщини на фактично недоотриману батьком пенсії за певний період, звернення до нотаріуса про видачу свідоцтво про право на спадщину позивачеві після смерті батька на не отриману пенсію в сумі 554 023,95 грн було видано відповідне свідоцтво. Таким чином Позивач прийняла спадщину та вступила в права спадкування, фактично отримала право на спадкове майно після смерті батька, утримує це спадкове майно, звернулася до пенсійного фонду з питанням виплати їй вказаної суми недоотриманої батьком пенсії, але отримала відмову. В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України. Позивач вважає, що її права порушено, все нею зроблено правильно і згідно закону та просила стягнути з відповідача недоотриману пенсію батька в порядку спадкування за законом. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог ст. 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Статтею 1227 ЦК України також передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 522/19647/17. Отже, бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення про виплату недоотриманої при житті пенсії спадкодавця та його фактична відмова позивачу не відповідають чинному законодавству та призвели до порушення майнових прав та передбачених законом інтересів позивача. Відповідно до статті 46 Закону України № 1058-IV регулює правовідносини щодо виплати нарахованих сум пенсії, які своєчасно не отримані пенсіонером з власної вини пенсіонера або з вини органу, що призначає та виплачує пенсію. Зазначена правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та не врегульовує правовідносин щодо отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, що перейшли у спадщину, є спадковим майном, яке внесене до Державного Реєстру спадкового майна. Спеціальним законодавчим нормативним правовим актом, що регулює правовідносини в сфері спадкування є положення книги 6 Цивільного кодексу України. У відповідності до частини 1 статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1227 Цивільного кодексу України конкретизовано, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи чи оголошення її померлою. За нормою ч. 3 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання невиплачених йому сум пенсії. Із вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України кореспондують та узгоджуються норми ст. 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Статтею 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, підлягає виплаті по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, а також непрацездатним членам сім`ї, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно ч. 2 цієї статті члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, мають звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 3 цієї статті у разі відсутності членів сім`ї, які проживали з ним на день смерті, та непрацездатних членів сім`ї, які знаходились на його утриманні, або у разі не звернення цих осіб за виплатою вказаної суми у встановлений строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю входить до складу спадщини. Положеннями ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку із смертю. Спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу виплати позивачці пенсії померлого спадкодавця в порядку спадкування за законом в сумі, яка зазначена в свідоцтві на спадщину, на яку позивач має право відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1058-IV. Вищезазначена правова позиція знайшла своє втілення у висновках Верховного суду України щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного суду України від 06 липня 2020 року у справі № 750/8819/19, постанові Верховного суду України від 23 вересня 2020 року у справі №428/6685/19. Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України встановлені засади захисту права власності та передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Право власності позивача на суму недоотриманих коштів у розмірі 554 023,95 грн. підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, що зареєстровано в Спадковому реєстрі яке є правовстановлюючим документом, який офіційно і безперечно підтверджує наявність права власності на майно, що переходить у спадок. Зазначене свідоцтво є чинним та недійсним не визнано. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. Керуючи ст. 4,12,13,76-81,197,258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ст. 15, 16, З, 5, 15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 226, 1258, 1259, 1261-1265, 1269, 1270, 1282 ЦК України, суд

Outcome: approved