Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Драус О.О. звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Представник позивача вказує, що позивач є спадкоємцем майна померлого за заповітом. Однак про наявність заповіту позивачу стало відомо від дочки померлої [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та відповідачем у даній справі, лише 14 липня 2025 року. Того ж дня, позивач подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом. Однак нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що [PERSON] протягом встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, а отже вважається таким що не прийняв її. Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , однак він не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , не знав про наявність заповіту спадкодавця, у зв`язку із чим позивач був позбавлений можливості повною мірою реалізувати свої законні права як спадкоємця. У зв`язку з наведеними обставинами вважає, що позивачем пропущено строк подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини з поважних причин та просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В підготовче судове засідання позивач та його представниця не з`явились, представник позивача подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності та за відсутності позивача. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, згідно якої відповідач вказала, що вона є спадкоємцем, яка прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , 10 липня 2025 року, після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, переглядаючи документи на спадкове майно, вона випадково знайшла заповіт від імені матері що стоувався [PERSON] , після чого повідомила йому про необхідність подання заяви про прийняття спадщини. Крім того вказала, що не заперечує проти визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки такий ним пропущено з поважних причин, просила позов задовольнити, а справу розглядати за її відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, у зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223,247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступне. \~ \~ \~ \~Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №013844 від 01 березня 2006 року, [PERSON] , на підставі розпорядження №65 від 24 січня 2006 року Підволочиської районної державної адміністрації, є власником земельної ділянки площею 2,1233 га. Згідно плану меж земельної ділянки, вказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: кадастровий номер 6124680400010080018 площею 1,7854 га та кадастровий номер 6124680400010080228 площею 0,3379 га. Згідно копії заповіту від 29 вересня 2023 року посвідченого старостою Богданівського Старостинського округу Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрованого в реєстрі за №1-14, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на випадок своєї смерті належні їй на праві приватної власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7854 га кадастровий номер 6124680400010080018, та площею 0,3379 га кадастровий номер 6124680400010080228 згідно державного акту серії ЯГ №013843 заповіла [PERSON] у, [INFO] . \~ \~ \~ \~Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08 січня 2025 року, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у селищі Підволочиську Тернопільського району Тернопільської області. Місце державної реєстрації Підволочиський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. \~ \~ \~ \~Згідно копії довідки №135 від 10 липня 2025 року виданою виконкомом Підволочиської селищної ради, на момент смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] \~ \~ \~ \~, разом з нею в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Інших зареєстрованих осіб за даною адресою немає. \~ \~ \~ \~З копії заяви [PERSON] від 14 липня 2025 року, посвідченої старостою Богданівського старостинського округу зареєстрованої в реєстрі Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрованої в реєстрі за №1-5, вбачається, що [PERSON] звернувся до вдіповідних нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . \~ \~ \~ \~З копії листа завідувача Підволочиської державної нотаріальної контори №90/02-31 від 05 серпня 2025 рок, вбачається, що [PERSON] звертався до нотаріальної контори з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки згідно державного акту серії ЯГ №013843, до майна померлої [INFO] [PERSON] . [PERSON] роз`яснено, шо він вважається таким, що не прийняв спадщину. У зв`язку із наведеним [PERSON] було рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, даних у п.24 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст.1272 ЦК України у спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини є право звернення до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України відповідач є спадкоємцем першої черги за законом. Позивачє спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та до числа спадкоємців першої черги за законом не належить. Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч.3 ст.1272 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини позивач посилається на те, що він не знав про наявність заповіту спадкодавця. Також суд враховує ту обставину, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняттям спадщини та подачею зави про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини менше двох місяців. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Так, Верховний Суд в постанові від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок щодо застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22,57,58,94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] з вищевказаних поважних причин пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, а тому суд визначає позивачу додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ураховуючи, що між сторонами спір щодо поважності пропуску строку на прийняття спадщини відсутній, наведені представником позивача обставини об`єктивно перешкоджали своєчасному поданню позивачем заяви про прийняття спадщини, а тому позов підлягає задоволенню й позивачу слід визначити додатковий строк два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. З врахуванням приписів ст.141 ЦПК України та беручи до уваги те, що відповідачем по справі є спадкоємець, який жодних прав позивача не порушив, проте виступає відповідачем з огляду на те, що відповідно до практики Верховного Суду (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, суд приходить до висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача у зв`язку із пропуском ним встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, а відтак судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved