Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просила (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стягнути з останнього аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 15 379, 35 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вони з відповідачем є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . В шлюбі не перебували. Також, у позові зазначено, що дитина тимчасово проживає разом з позивачем в м. Будапешт, у зв`язку з повномасштабним вторгненням на територію України російської федерації, при цьому, дитина повністю перебуває на утриманні позивача, сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів. Відповідач є працездатним чоловіком, за наявною у позивача інформацією інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні немає. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2024р.матеріали справи передані для розгляду судді Макаренко І.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.08.2024р. відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 06.03.2025р. справу прийнято до розгляду суддею Романишеною І.П. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. 11.04.2025р. до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої стягнути з останнього аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 15 379, 35 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду. Необхідність подання заяви про збільшення позовних вимог обумовлено збільшенням витрат на дитину. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30.06.2025 року позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.08.2025 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення від 30.06.2025 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30.06.2025 року та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті. 09.09.2025 року через систему "Електронний суд" від предстаника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував щодо розміру аліментів, оскільки вважав, що вимога позивачки про стягнення аліментів у розмірі 15 379,35 грн щомісяця є надмірною та не враховує об`єктивних обставин, які істотно обмежують платоспроможність відповідача. Водночас, вказував, що відповідач не має власної нерухомості для проживання, він змушений орендувати житло в м. Києві, сплачувати за нього комунальні витрати. Щомісячна орендна плата, разом із комунальними платежами, становить суттєву частину його доходу. Також, наявність обов`язкових побутових витрат (харчування, транспорт, комунальні послуги тощо) ще більше звужує його фінансові можливості. Наголошував, що останній не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, зокрема періодично пересилав позивачці кошти на утримання сина, а також брав участь у забезпеченні дитини одягом та речами першої необхідності. Окрім того, відповідач здійснює догляд за матір`ю, яка потребує стороннього догляду, а тому просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень щомісяця, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір є гарантованим, справедливим, розумним та необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і не поставлять відповідача у скрутне матеріальне становище. 16.09.2025 року через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача не погоджується з наведеними у відзиві на позовну заяву доводами, вважає їх безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами. Наголошувала, що позивач продовжує самостійно утримувати дитину, жодним чином відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. 19.09.2025 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що доводи позивачки про понесення додаткових витрат на харчування дитини в дитячому садочку не можуть вважатися доведеними та такими, що підтверджують її вимоги у даній справі. Окрім того, до матеріалів справи долучено копії квитанцій, складених іноземною мовою, без офіційного перекладу українською мовою. Вважає, що зазначені документи не можуть бути використані як належні та допустимі докази у справі, оскільки: у квитанціях відсутні відомості про призначення платежу, а саме: за які конкретні послуги чи товари було сплачено кошти. Вказані документи не містять даних, які б підтверджували, що зазначені витрати стосуються утримання чи забезпечення дитини, а не будь-яких інших потреб. Таким чином, подані копії квитанцій без перекладу на державну мову не можуть підтверджувати ті обставини, на які посилається позивач, та не відповідають вимогам належності і допустимості доказів. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач працездатний, має змогу та зобов`язаний забезпечувати дитину, добровільно не допомагає, вважає, що поданий розрахунок є об`єктивним. Позивач підтримала позицію свого представника. Зазначила, що заявлені нею вимоги не покривають половини витрат на дитину, вона виїхала за кордон задля безпеки дитини, наразі працює та забезпечує дитину самостійно, відповідач жодного разу не надав матеріальної допомоги, а тому просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача частково визнала позов, в частині розміру аліментів заперечувала, наполягала на встановленні розміру аліментів у розмірі 4 000 грн., посилаючись на матеріальний стан відповідача та наявність непрацездатної матері, яка потребує допомоги. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 4917, яке міститься в матеріалах справи. Позивач у позовній заяві зазначила, що син проживає разом з нею в Угорщині, зокрема, у м. Будапешт та повністю перебуває на її утриманні. На підтвердження даних обставин позивач надала до суду договір оренди, квитанції та чеки на придбання товарів. Відповідач заперечує щодо задоволення позовної заяви в частині розміру аліментів. Вважає, що аліменти у розмірі 4 000 грн. є достатніми, враховуючи його матеріальне становище та потребу у догляді за матір`ю. На підтвердження даних обставин подав до суду копію консультаційного висновку спеціаліста від 21.07.2025 року та витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5, ОК-7) за період за період 2005, 2006, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018 рік. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 15 379, 35 грн, позивач указувала, що відповідач є працездатним, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї/осіб на утриманні немає. Вказана сума є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини, враховуючи розрахунок витрат на утримання дитини, які позивач несе самостійно та складаються з витрат на оренду квартири; витрат на харчування дитини у дитячому садочку яслах; витрати на придбання дитячих книжок, розвиваючих ігор та іграшок; витрати на утримання дитини поза межами садочку. У відзиві представник відповідача посилається на те, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна мати, яка страждає на тяжке онкологічне захворювання, не працює та потребує постійного лікування й нагляду. У зв`язку з цим, значна частина доходів відповідача витрачається на забезпечення життєво необхідних потреб матері: закупівлю лікарських засобів, оплату медичних послуг, курсів хіміотерапії, обстежень (УЗД, КТ тощо), транспортування до лікувальних закладів та побутову підтримку. Проте, жодних належних та допустимих доказів для підтвердження цієї обставини до суду не надає. Консультаційний висновок спеціаліста від 21.07.2025 року не є тим доказом, який може підтвердити дану обставину, оскільки лише підтверджує факт хвороби матері. Водночас, жодних квитанцій, чеків на оплату лікарських препаратів, оплату медичних послуг до суду не надає. Окрім того, посилаючись на те, що відповідач офіційно не працює, а доходи носять нерегулярний, сезонний або епізодичний характер, що обумовлено як станом ринку праці надає лише витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5, ОК-7) за період за період 2005, 2006, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018 рік. Водночас, суд позбавлений можливості встановити, чи відповідають обставини, які зазначені відповідачем про його скрутний матеріальний стан, дійсності, оскільки останнім не долучено жодних доказів, які б підтверджували його матеріальний стан станом день розгляду справи. Не долучено також жодної інформації щодо розміру витрат відповідача, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. При цьому, сам факт отримання доходу, достатнього для оренди квартири у місті Києві та оплати лікування онкохворій матері, відповідачем не заперечується. Окрім того, доводи сторони відповідача, що [PERSON] не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, зокрема, періодично пересилав позивачці кошти на утримання сина, а також брав участь у забезпеченні дитини одягом та речами першої необхідності не знайшли свого відображення під час розгляду справи по суті, оскільки жодних доказів на підтвердження цієї обставини матеріали справи не містять. Водночас, на підтвердження обставин, на яких ґрунтується позовна заява позивач надала до суду договір оренди, укладений між [PERSON] та [PERSON] . З квитанцій, які долучені до матеріалів справи вбачається, що позивач сплачує орендну плату [PERSON] щомісячно. Окрім того, позивачем надано квитанції та чеки на придбання товарів. Зміст зазначених документів є очевидним, зрозумілим і з них можливо встановити обставини, що мають значення для розгляду справи, незважаючи на відсутність належного перекладу. Суд відзначає, що не врахування вищезазначених документів в якості належних доказів у даній справі було б покладенням на матір, яка самостійно утримує дитину (доказів протилежного матеріали справи не містять) надмірного тягаря з огляду на необхідність оплати перекладу та не відповідало б найкращим інтересам дитини, а отже, було б надмірним формалізмом та не відповідало б меті судочинства. За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що судом не встановлено матеріального стану відповідача, який би не дозволяв йому сплачувати аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15 379, 35 грн., суд, з урахуванням найкращих інтересів спільної дитини сторін, вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 15 379, 35 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.07.2024 року, тобто, з дня звернення до суду з цим позовом, в даному випадку з дня формування позовної заяви в системі «Електронний суд». Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн., від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved