Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач ТОВ «Свеа Фінанс» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № Z06.00203.004567812 від 22.11.2018 в розмірі 59582,11 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00203.004567812. Відповідно до розділу 1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 30000,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із графіком платежів. Кредит надається строком на 60 місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 22,0% річних. Підписанням відповідного кредитного договору відповідач також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору та розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердила свою обізнаність про Умови і Тарифи Банку. На виконання умов вищевказаного договору Акціонерним товариством «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконано повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості за кредитом та процентами в строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до розділу 2 якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинним договором у розмірі заборгованості боржника перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі боржників, в тому числі за даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено права вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором № № Z06.00203.004567812 від 22.11.2018. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № № Z06.00203.004567812 від 22.11.20018 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» станом на дату подачі позову складає 59582,11 грн: заборгованість за основним боргом 24526,01 грн; заборгованість за відсотками 13643,62 грн; заборгованість за іншими процентними платежами 21412,48 грн. Таким чином, відповідачем було порушено умови кредитного договору та станом на дату складання позовної заяви несплачена заборгованість складає 59582,11 грн. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1\~ст. 174 ЦПК України\~викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. 29.05.2025 ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Франківського районного суду міста Львова Рудакова Д.І. від 01.07.2025 року позовну заяву передано на розгляд до Личаківського районного суду міста Львова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2025 року визначено головуючу суддю Ціпивко І.І. для розгляду справи. Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова від 25.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. удове засідання призначено на 14.08.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі. Ухвалою суду від 08.09.2025 року судове засідання відкладено на 29.09.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. Розгляд справи по суті відбувся 29.09.2025 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представниця позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку\~ст. 247 ЦПК України\~за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З договору кредиту № Z06.00203.004567812 від 22.11.2018 судом встановлено, що такий укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Відповідно до умов вказаного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 30000,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із графіком платежів. Кредит надається строком на 60 місяців, кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 22,0% річних. З паспорта споживчого кредиту, що є додатком № 1 до договору кредиту Z06.00203.004567812 від 22.11.2018 , вбачається, що сума кредиту становить 30000,00 грн, строк кредитування 60 місяців, мета отримання кредиту на споживчі потреби, процентна ставка 21,99% річних, плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2,95% щомісячно від початкової суми кредиту, пеня за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15% в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% в період прострочення сплати з 61 календарного дня; штраф - 500,00 грн за кожен випадок неподання споживачем до кредитодавця оригіналів та/або копій документів про доходи. Згідно з ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 22.11.2018 [PERSON] на підставі договору Z06.00203.004567812 від 22.11.2018 надано розпорядження на перерахування коштів у сумі 27397,26 грн та ордером-розпорядженням № 2 [PERSON] сплачено страховий платіж у розмірі 2602,74 грн. З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором Z06.00203.004567812 від 22.11.2018 вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 25.07.2023 становить 59582,11 грн, а саме: заборгованість за основним боргом 24526,01 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13643,62 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 21412,48 грн. З виписки за кредитним договором Z06.00203.004567812 від 22.11.2018 вбачається, що [PERSON] на підставі вказаного договору видано кредит у розмірі 30000,00 грн, [PERSON] користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення кредитної заборгованості. Згідно з договором факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором Z06.00203.004567812 від 22.11.2018 становить 59582,11 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 9217 від 26.07.2023 ТОВ «Росвен Інвест Україна» перерахувало на рахунок АТ «Ідея Банк» 11963508,00 грн за договором факторингу № 01.02-31/23від 25.07.202. Відповідно до рішення № 1 єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» від 25.03.2024 назву Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № Z06.00203.004567812 від 22.11.2018. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4\~статті 203 ЦК України). Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів судом встановлено укладення та підписання [PERSON] договору про надання кредиту з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальницею своїх зобов`язань щодо повернення отриманих у борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув права вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору факторингу. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~1049,\~1054 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормами\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша\~статті 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником [PERSON] , наявність заборгованості та перехід такої від первісного кредитора до правонаступника. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Вищевказаний договір кредиту, укладений між відповідачем та АТ «Ідея Банк», містить суму основного зобов`язання, розмір відсотків за користування кредитними коштами, строки їх повернення і нарахування, суми комісійної винагороди та інших платежів. Всупереч вищенаведеному, відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором. Враховуючи те, що за умовами зазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих у кредит коштів всупереч ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~не надав, а тому суд вважає, що заборгованість на підставі зазначеного договору підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс». Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 59582,11 грн, а саме: заборгованість за основним боргом 24526,01 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13643,62 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 21412,48 грн. Враховуючи положення договору факторингу, до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором Z06.00203.004567812 від 22.11.2018, відповідно до якого боржник [PERSON] зобов`язаний здійснити платіж факторові ТОВ «Свеа Фінанс». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved