Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що з 16 липня 2024 працювала на посаді в.о. голвного бухгалтера ДП «Стрийський КХП1 ДАРУ», з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За період роботи на підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі на загальну суму 168076,11 грн. Зазначила, що розрахунок з нею не проведений. У зв`язку з вищенаведеним позивачка просить стягнути з Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 серпня 2024 по 30 квітня 2025 в сумі 168076,11 грн. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка у судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 серпня 2024 по 21 січня 2025 в сумі 133222,14 грн. Представник відповідача у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності та ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Заяви та клопотання учасників справи. Не поступало. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 25.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. З`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 04.12.2023, [PERSON] , народилася [INFO] у м. Стрий Львівської області. Згідно витягу з реєстру Стрийської територіальної громади №2023/002907898 від 11.04.2023, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] додано відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб ПФУ, за період з 01.09.1994 по 23.01.2025. Згідно наказу №7 від 18.07.2024 прийнято на роботу в ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України, на посаду головний бухгалтер, наказом №2 від 23.01.2025 звільнено з роботи, за статтею 38 КЗпПУ. Відповідно до довідки №3 від 26.05.2025, [PERSON] працювала в ДП «Стрийський комбінат Хлібопродуктів №1» Державного Агенства резерву України з 16.07.2024 по 23.01.2025 на посаді головного бухгалтера. Дохід за період з 01.08.2025 по 23.01.2025 склав 168076,11 грн. сума до виплати становить 133222,14 грн. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Кодекс законів про працю України,\~ ЦПК України. Норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії, положеннями\~ст. 43 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно до вимог п.4 ч.1 ст.\~36\~КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.38, 39 КЗпП України), з ініціативи роботодавця (статті 40,\~41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 1 ст.\~94\~КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст.\~221\~КЗпП України, органи, які розглядають трудові спори : 1)\~комісіями по\~трудових спорах; 2)\~місцевими загальними\~судами. Такий\~порядок розгляду\~трудових спорів,\~що виникають\~між працівником\~і роботодавцем,\~застосовується незалежно\~від форми\~трудового договору. Установлений порядок розгляду трудових спорів не поширюється на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішенням органів, що їх обрали. Відповідно до п.3 ч.1 ст 232 КЗпП України, безпосередньо в\~місцевих загальних\~судах розглядаються\~трудові спори\~за заявами: керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у\~частині третій статті 221\~і\~статті 222\~цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Згідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також, суд враховує норми статей 12 та 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Мотивована оцінка\~кожного аргументу,\~наведеного учасниками\~справи,\~щодо наявності\~чи відсутності\~підстав для\~задоволення позову. Судом встановлено, що позивачка прийнята на роботу 16 липня 2024 на посаду головного бухгалтера в Державне підприємство «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України. 23.01.2025 [PERSON] звільнено з роботи на підставі наказу №2 від 23.01.2025 за ст. 38 КЗпП України. \~ \~ \~ \~На час звільнення позивачки з роботи, а саме 23.01.2025, відповідачем не здійснено повний розрахунок, що підтверджено довідкою №3 від 26.05.2025, відповідно до якої, сума до виплати становить 133222,14 грн. Таким чином суд вважає доведеним факт наявності заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 133222,14 грн. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. У зв`язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні із Державне підприємство «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України, на підставі ч. 1 ст.\~115\~КЗпП України ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню повністю. На підставі статей 115, 233 Кодексу законів про працю України та

Outcome: approved