Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

29 травня 2025 року позивач АТ «ПУМБ» звернулося до суду із позовом до відповідачки [PERSON] в якій прохає стягнути із неї заборгованість у розмірі 43531 гривня 60 копійок (а. с. 1-4). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 07 жовтня 2020 року АТ «Перший український\~міжнародний банк» та [PERSON] на підставі кредитного договору № 20117029438 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3000 гривень, який пізніше було збільшено до 32592 гривні. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04 лютого 2025 року складає 43531 гривня 60 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 27298 гривень 59 копійок; заборгованість процентами 16233 гривні 01 копійка; заборгованість за комісією 0 гривень. Ухвалою суду від 03 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 38), копія якої надіслана учасникам справи 03 червня 2025 року (а. с. 39). 09 липня 2025 року ухвалою суду було здійснено перехід із спрощеного позовного провадження без виклику сторін в спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 40 хвилин на 19 серпня 2025 року (а. с. 45), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 16505/25-вих/2/204/3119/25 від 09 липня 2025 року (а. с. 46). Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві прохала про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі (а. с. 3). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належними чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 07 жовтня 2020 року відповідачка звернулася до позивача з заявою № 20117029438 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 13 на звороті). Так, зі змісту вказаної заяви убачається, що підписанням цієї заяви клієнт підтвердив отримання Публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, які можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). Відповідачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок\~№ [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку миттєвого випуску (не персоніфіковану) [NUMBER] та встановити на поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 3000 гривень. Розрахунковий день 30 число місяця. Строк дії Кредитного ліміту 12 місяців з дня надання Кредитного ліміту. Зі спливом 12 місячного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Підписанням даної Заяви відповідачка підтвердила, що нею отримана у непошкодженому стані платіжна картка і ПІН, а також що ознайомлена з правилами користування платіжною карткою, які Клієнту надано в дату підписання цієї Заяви шляхом розміщення на Сайті Банку, як складову частину ДКБО які останній зобов`язується дотримуватись. Згідно з приписами розділу «Підтвердження та запевнення» даної заяви, клієнт підтвердив, зокрема, що ознайомлена з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодна, всі умови ДКБО їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. 07 жовтня 2020 року позивачка власноручно підписала паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого позивач надав їй кредит з лімітом 3000 гривень, строком на 12 місяців, з фіксованою стандартною процентною ставкою 47,86% річних, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком. Реальна річна процентна ставка 47,88% річних. Загальні витрати з кредитом становлять 257 гривень 86 копійок. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотками, комісії та інші платежі) за умови здійснення розрахунків в межах пільгового періоду 10000 гривень. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотками, комісії та інші платежі) за умови використання кредиту поза межами пільгового періоду та погашення кредиту рівними платанами 1257 гривень 86 копійок (а. с. 14). 03 березня 2022 року кредитний ліміт на рахунку відповідачки [PERSON] був збільшений до 32592 гривні, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору № 20117029438 від 07 жовтня 2020 року (а. с. 23 на звороті). 04 лютого 2025 року позивач звернувся до відповідачки з письмовою вимогою (повідомленням) № КНО-44.2.2/80 про повернення кредитних коштів за кредитним договором, при цьому зазначивши суму заборгованості станом на 04 лютого 2025 року у розмірі 43531 гривня 60 копійок (а. с. 21 та на звороті). З наданих позивачем виписок по особовим рахункам відповідачки (а. с. 26-28 та на звороті) убачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково здійснювала платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту й відсотками за його користування, що в подальшому призводило до рекласифікації стандартної заборгованості за основним боргом в прострочену, рекласифікації заборгованості за нарахованими відсотками в прострочену. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачкою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до наданого банком розрахунку у відповідачки станом на 04 лютого 2025 року включно існує заборгованість у розмірі 43531 гривня 60 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 27298 гривень 59 копійок; заборгованість процентами 16233 гривні 01 копійка; заборгованість за комісією 0 гривень (а. с. 24-25 та на звороті). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №\~75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а. с. 26-28 та на звороті), може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Отже, виписки по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами є підтвердженням чи користувався відповідачка кредитними коштами, якщо користувалася, то в якому розмірі, чи здійснювала повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснювала, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачкою кредитних коштів суму отриманого нею кредиту. Дослідивши надані банком докази, суд вважає, що заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками є таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а відтак позовні вимоги в підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення на користь АТ «ПУМБ» із [PERSON] на підставі кредитного договору № 20117029438 від 07 жовтня 2020 року заборгованості у сумі 43531 гривня 60 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 27298 гривень 59 копійок; заборгованість процентами 16233 гривні 01 копійка; заборгованість за комісією 0 гривень. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідачки на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved