Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

25 травня 2025 року до Горохівського районного суду Волинської області надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що 22.08.2024 року ТОВ «Мілоан», та [PERSON] уклали Договір про споживчий кредит №100604798, відповідно до умов якого відповідач отримала кошти у розмірі 15000 грн., та зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору, у зв`язку і з чим у неї утворилася заборгованість. Загальна сума заборгованості по кредиту за договором №100604798 від 22.08.2024 року становить 28366,72 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 14100,00 грн, заборгованості за відсотками 9366,72 грн та штрафні санкції 4900,00 грн, яку позивач просив стягнути на його користь, а також відшкодувати судові витрати: 2 422,40 грн судового збору та 7100,00 грн витрат на правоничу допомогу. Ухвалою від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просять розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, вказує, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. 23 червня 2025 року представник відповідача адвокат Сікорська І.С. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила укладення електронного кредитного договору та отримання коштів посилаючись на відсутність у матеріалах заяви на видачу готівки, платіжних доручень, відсутність реквізитів платіжної банківської картки відповідача. Вважає нараховані проценти та штрафні санкції не співмірними сумі кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності. Просить відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності відповідача. На момент розгляду справи будь яких додаткових клопотань чми заяв від учасників справи не надходило, позивач відповідь на відзив не подавав. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 22 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №100604798 (а.с.16-21), відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1). Відповідно до п.1.2. сума кредиту становить 15000 грн. Кредит надається загальним строком на 345 днів з 22.08.2024 року (п.1.3). Остаточний термін повернення кредиту, сплати комісій та процентів за користування кредитом 02.08.2025 року (п.1.4). Відповідно до п.1.5 денна процентна ставка становить 0,96%. Відповідно до п.1.5.1. комісія за надання кредиту: 1800,00 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Пунктом 1.5.2. передбачена комісія за обслуговування кредиту в розмірі 23100,00 грн. Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Згідно із пунктом 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та Графіком платежів. У разі прострочення зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно умов договору та графіку платежів пунктом 4.1. передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити на користь на користь кредитодавця штраф в розмірі 700 грн за кожний випадок порушення. Згідно із пунктом 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. За змістом п.6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5. договору). Згідно із пунктом 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до останнього дня строку кредитування. Додатком №1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту (а.с.22). [PERSON] разом із договором підписала додаток 2 до договору - Заяву на отримання кредиту №100604798, в якій вказала анкетні дані та платіжну картку (а.с.23). Окрім того, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту №100604798, в якому також визначені загальні умови кредитування (а.с.24). Анкета-заява на кредит №100604798 від 22.08.2024 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем [PERSON] ТОВ «Мілоан» (а.с.14). Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, відповідач [PERSON] ідентифікована ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував підписавши 22.08.2024 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (857956) (а.с.29). ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит на умовах та у розмірі, встановленому договором, що підтверджується квитанцією про виплату коштів №2506959961 від 22.08.2024 року за допомогою платіжної системи LIQPAY в сумі 15000 грн. на карту отримувача 473131*93 (а.с.30). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит, станом на 17.02.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 28366,72 грн., з яких: 14100 грн. заборгованості за сумою кредиту; 9366,72 грн. заборгованості за відсотками, 4900,00 грн. штрафні санкції (а.с.31-34). Підписання договору про надання споживчого кредиту №100604798 від 22.0.2024 свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозуміла та підтвердила те, що погодилася на правила надання коштів у позику. Сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення наданого їй кредиту в строки, передбачені договором про споживчий кредит №100604798 від 22.08.2024 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч.3, 4, 7, 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Судом встановлено, що відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала договір про споживчий кредит №100604798 від 22.08.2024 однак умови договору порушила. Заперечення сторони відповідача, щодо неукладення кредитного договору спростовуються дослідженими судом доказами, у тому числі анкетою заявою, у якій відповідач вказала свої анкетні дані, номер телефону, номер платіжної картки, яка також безпосередньо відображена у кредитному договорі та на яку позивачем в подальшому було здійснено зарахування кредитних коштів. Окрім того, відповідач неодноразово здійснювала часткову оплату на виконання умов договору, що на переконання суду підтверджує факт укладення договору та свідчить про її ознайомленість і прийняття умов кредитного договору, а тому судом відхиляються такі заперечення сторони відповідача. Станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості [PERSON] по кредиту за Договором про споживчий кредит становить 28366,72 грн., з яких: 14100 грн. заборгованості за сумою кредиту; 9366,72 грн. заборгованості за відсотками, 4900,00 грн. штрафні санкції. Відповідач вважає нараховані проценти та штрафні санкції не співмірними сумі кредиту, та такими, що суперечать принципам розумності та добросовісності. З такими твердженнями суд не погоджується, оскільки дослідженими доказами підтверджується прийняття відповідачем умов договору та його часткове виконання. Відповідачем не подано доказів того, що кредитний договір (або його окремі положення) у визначеному законом порядку визнані недійсними. Окрім того, контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту за договором №100604798 від 22.08.2024 року в розмірі 28366,72 грн є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 2422,40 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100,00 грн. За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги від 16.01.2025 №16012025, додаткову угоду №1 у якій погоджено розмір винагороди в розмірі 7100 грн, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги на суму 7100 грн та платіжну інструкцію №1588 віл 29.04.2025 року на суму 7100,00 грн (а.с.41-51). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, малозначність справи, здійснення судового розгляду за правилами спрощеного провадження, типовість спірних правовідносин, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником часу, відсутністю клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн правової допомоги.

Outcome: approved