Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

28 травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (далі ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 24 квітня 2019 року [PERSON] уклав з Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-001-055042-19-980, згідно з умовами якої Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого максимального кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 200 000 гривень з початковим лімітом 7000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу від 16 листопада 2023 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» (далі ТОВ «ФК «СОНАТІ»), а 29 грудня 2023 року до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитного договору у нього виникла заборгованість в розмірі 25819,53 гривень, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою судді Ковальчук О. В. від 29 травня 2025 року відкрите провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а с. 68). Ухвалою судді від 08 липня 2025 року справа прийнята до провадження суддею Тітіваловим Р. К. (а. с. 81). У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 90, 91). 26 червня 2025 року подав до суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі (а. с. 74). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи в контексті частини восьмої статті 128 ЦПК України був належним чином повідомлений (а. с. 85), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 30 вересня 2025 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша\~статті 1056-1 ЦК України). Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 24 квітня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] шляхом підписання заяви було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-001-055042-19-980, в якій останній просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт у розмірі 200\~000 гривень з початковим лімітом 7000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних (а. с. 69). За змістом пункту 7 договору сторони погодили строк кредитування, який складає один рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації, але в будь-якому випадку до повного погашення. Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання за договором виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку (а. с. 23-26). Наведені обставини свідчать про те, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору була досягнута згода відносно всіх його істотних умов. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість у загальному розмірі 20591,21 гривень, яка згідно з наданим Банком розрахунком складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6990,17 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами 13601,04 гривень (а. с. 13). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій\~статті 516 ЦК України\~зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» укладений договір факторингу № 16/11-23 (а. с. 16-22). Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «СОНАТІ», а ТОВ «ФК «СОНАТІ» приймає право вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпоряждження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених цим договором. 29 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «СОНАТІ», до якого перейшло право вимоги від АТ «Ідея Банк», та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 29/12-23 (а. с. 27-33). Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступає ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», а ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «СОНАТІ» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідач [PERSON] є у Витязі з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до Договору факторингу № 29/12-23 від 29 грудня 2023 року і загальна сума його зобов`язань за кредитним договором № 11988-03/2023 року становить 20591,21 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 6990,17 гривень, заборгованість за відсотками 13601,04 гривень (а. с. 34). Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № С-001-055042-19-980 від 24 квітня 2019 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем, в установленому законом порядку недійсними не визнані, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, окрім заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 205819,53 гривень, на яку отримав право вимоги на підставі договору факторингу, просив також стягнути з відповідача три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1340,41 гривень та інфляційні втрати 3887,91 гривень (а. с. 13, 14, 15). Вказані суми нараховані позивачем за період з 25 грудня 2019 року до 23 лютого 2022 року. Статею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права на вимогу (частини перша, друга статті 1078 ЦК України). За договором факторингу №29/12-23 ТОВ «CАНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача лише 29 грудня 2023 року. До суми заборгованості, яка була відступлена ТОВ «CАНФОРД КАПІТАЛ», інфляційні втрати і три відсотки річних не включені. Кредитори АТ «Ідея Банк», ТОВ «ФК «СОНАТІ» такі нарахування не здійснювали, права вимоги на них позивачу ТОВ «CАНФОРД КАПІТАЛ» не передавали, а були нараховані позивачем самостійно за період, коли він ще не набув право вимоги до відповідача у цій справі. З огляду на вказане, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат є безпідставними і до задоволення не підлягають. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк. Відповідно до статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 7200 гривень позивач надав копію Договору про надання правової допомоги № 1/04 від 01 квітня 2025 року, ордер серії АЕ №1310920 від 19 серпня 2024 року, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №5 від 05 травня 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3332 від 28 квітня 2017 року (а. с. 45-53). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідач відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, співмірність вартості послуг адвоката не спростовував. Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволений частково (79,75 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 1931 гривня 86 копійок (2422.4 грн * 79,75 % / 100 % = 1931,86 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5742 гривні (7200 грн * 79,75 % / 100 % = 5742 грн). На підставі викладеного, статей 526, 514, 530, 610, 625, 629, 634, 1048,\~1054,\~1056-1,1077\~ЦК України та

Outcome: partial