Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

У лютому 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» про стягнення коштів, у якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» 285675,64 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що нею 25.10.2019 року було підписано договір про приєднання до публічного договору № АРКІ000000000076775 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «АК Плюс». За цим договором лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно специфікації викладеної у додатку № 1, строк лізингу 60 місяців. Згідно додатку № 2 до договору про надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів за договором. Згідно п. 14.1.7 договору, після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 138000 грн. Згідно п. 14.3 договору щомісячно в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 6360 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць. На виконання умов відповідач передав позивачу автомобіль Land Rover Renge Rover номер кузова [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] згідно додатку № 1 до Договору. Згідно договору та додатку № 2 до договору позивачем вносились платежі на загальну суму 285675,64 грн. Оскільки договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична та юридична особа всупереч положень ст. 799 ЦК не було нотаріально посвідчено, тому він в силу положень ст. 220 ЦК України є нікчемним. Враховуючи, що кошти у розмірі 285675,64 грн. були сплачені за нікчемним правочином позивач просить стягнути ці кошти з відповідача. Представником відповідача подано відзив в якому зазначає, що вимоги позивача та їх розрахунок є необгрунтованими, оскільки положення Закону України «Про фінансовий лізинг» станом на дату укладення договору не містив вимог щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, а ч. 2 ст. 806 ЦК України відсилає лише до особливостей, встановлених параграфом 1, який також не містить вимог про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу. Позивач здійснивши користування автомобілем, формально посилаючись на відсутність нотаріального посвідчення договору, намагається домогтись безкоштовного користування майном відповідача. Також зазначив про необгрунтованість витрат на правничу допомогу. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає про необгрунтованість відзиву відповідача та наводить судову практику. Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, доводи викладені в яких зводяться до незгоди з позовом [PERSON] 31.10.2022 року відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою, у якій просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 15.11.2024 року: - зобов`язати [PERSON] повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» автомобіль Land Rover Renge Rover номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» 364834,80 грн. вартості матеріального збитку. В обгрунтування зустрічного позовну зазначає, що наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яка може застосовуватись лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони. Під час користування [PERSON] автомобілем сталося дорожньо-транспортна пригода в результаті якої автомобіль отримав механічні пошкодження, чим спричинено власнику автомобіля ТОВ «АК Плюс» матеріальний збиток, розмір якого товариство не може оцінити, оскільки автомобіль і далі перебуває у володінні [PERSON] . Ухвалою Бабункінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2023 року відмовлено у задоволені клопотання ТОВ «АК Плюс» про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню вартості відновлювального ремонту автомобіля. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди страхова компанія ПрАТ СК «ЕТАЛОН» перерахувало на рахунок ТОВ «АК Плюс» страхову виплату у розмірі 127400,00 грн. У відповідь на адвокатський запит ПрАТ СК «ЕТАЛОН» направило копію матеріалів страхової справи, з розрахунком вартості відновлювального ремонту, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля становить 492234,83 грн. З урахуванням страхової виплати, [PERSON] має компенсувати ТОВ «АК Плюс» різницю між розміром страхового відшкодування та розміром фактичного ремонту автомобіля, яка становить 364 834,80 грн (492 234,83 127 400,00). Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не має обов`язку компенсувати ТОВ «АК Плюс» вартість відновлювального ремонту авто, оскільки її вина у дорожньо-транспортній пригоді відсутня безпідставні, оскільки лізингоотримувач має повернути предмет лізингу у стані, у якому він був переданий лізингоотримувачу з урахуванням нормального зносу, що повністю кореспондується з ст. 216 ЦК України. Представником [PERSON] подано відзив на зустрічний позов у якому зазначає, що ТОВ «АК Плюс» не надано доказів вини [PERSON] у ДТП. В разі майнових претензій щодо збитків від ДТП ТОВ «АК Плюс» має пред`явити вимоги страховій компанії або винному водію. Ухвалою від 09.02.2022 року року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 14.03.2023 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ТОВ «АК Плюс». Ухвалою від 11.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. Ухвалою від 23.05.2025 року справу прийнято до провадження суддею Куцеволом В.В. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у ньому, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] , просив задовольнити зустрічний позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що 25.10.2019 року [PERSON] підписала заяву №АРКІ000000000076775 про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу строком на 60 місяців. Пунктом 1.2 договору встановлено, що строк лізингу\~60 місяців з моменту підписання додатку №2 (графік лізингових платежів). Згідно п. 14.1.7 цієї заяви після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 138000 грн. на транзитний рахунок, вказаний в пункті 14.1.5 договору. Згідно п. 14.3 договору щомісячно в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 6360 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць. Додатком №1, який підписано 30.10.2019 року, до договору фінансового лізингу узгоджено специфікацію та акт приймання-передачі автомобіля Land Rover Renge Rover номер кузова [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Додатком №2 до договору фінансового лізингу встановлено графік лізингових платежів. На виконання договору фінансового лізингу у період з 30.10.2019 року по 15.06.2021 року були сплачені кошти в сумі 285675,64 грн., що визнано представником ТОВ «АК Плюс» у судовому засіданні. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року у справі № 761/20504/21 підтверджується, що 06.04.2021 року в м. Києві водій\~ [PERSON] ,\~керуючи транспортним засобом «Хюндай Соната»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, та при виконанні повороту ліворуч здійснив зіткнення з ТЗ\~«Ренж Ровер», д.н.з.\~ [NUMBER] . [PERSON] визнано \~винним\~у вчиненні правопорушення передбаченого\~ст. 124\~КУпАП. Згідно відповіді ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» ліміт страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну по полісу ЕР203297171 складає 130000,00 грн., розмір франшизи по полісу ЕР-203297171 складає 2600,00 грн. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди страхова компанія ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» перерахувало на рахунок ТОВ «АК Плюс» страхову виплату у розмірі 127400,00 грн. У відповідь на адвокатський запит ПрАТ СК «ЕТАЛОН» направило копію матеріалів страхової справи, з розрахунком вартості відновлювального ремонту, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля становить 492 234,83 грн. Спірні правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також\~Законом України «Про фінансовий лізинг»,\~Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно із частиною другою\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил\~статті 628 ЦК України. За імперативним положенням\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша\~\~статті 220 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оскільки спірний лізинговий договір містить положення, характерні для договору найму транспортного засобу, укладеного із фізичною особою, на вказаний договір розповсюджують свою дію вимоги ЦК України, зокрема, в частині обов`язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи, аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові №727/9735/15-ц від 06 лютого 2019 року. Як встановлено судом, договір про надання фінансового лізингу від 25.10.2019 року №АРКІ000000000076775 укладений між [PERSON] та ТОВ «АК Плюс» у письмовій формі, однак вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу не були дотримані, у зв`язку із чим цей правочин вчинено з порушенням вимог ст. 220, ч. 2 ст. 799 ЦК України, а тому такий договір є нікчемним. Отже, оспорюваний договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Відповідно до\~статті 216 ЦК України\~у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Судом встановлено, що [PERSON] на виконання договору фінансового лізингу у період з 30.10.2019 року по 15.06.2021 року сплатила кошти в сумі 285675,64 грн. Факт сплати саме цієї суми не оспорюється сторонами та підтверджується також долученими до матеріалів справи виписками. Відтак, з урахуванням того, що нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, суд вважає, що слід застосувати наслідки недійсності нікчемного договору фінансового лізингу шляхом стягнення з ТОВ «АК Плюс» на користь позивача 285675,64 грн., сплачених за нікчемним договором. Аналогічні висновки викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 16 листопада 2022 року по справі №405/5213/20, провадження №61-19376св21 та 01 грудня 2021 року по справі №521/127/19. Суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, твердження відповідача про те, що відсутні правові підстави до застосування реституції щодо повернення позивачу лізингових платежів в силу ч. 1 ст. 809-1 ЦК України, виходячи з наступного. Главу 58 Цивільного кодексу України було доповнено статтею 809-1 згідно із Законом №1201-ІХ від 04.02.2021 року. Пунктом 1 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1201-IX від 04.02.2021 року встановлено, що цей закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування. Пунктом 2 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1201-IX від 04.02.2021 року встановлено, що цей закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим законом. При цьому відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим законом. Таким чином, дія статті 809-1 ЦК України розповсюджується на відносини, що виникають після вступу Закону №1201-IX від 04.02.2021 р. у дію, тобто з травня 2021 року, а оскільки відносини між позивачем та відповідачем фактично виникли з 25.10.2019 року дати укладення спірного договору, то дія статті 809-1 ЦК України на них не розповсюджується. Також до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. 809 ЦК України, яка регулює відносини між сторонами договору лізингу, оскільки спірний договір є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Щодо зустрічного позову ТОВ «АК Плюс» суд зазначає, що вимога про зобов`язання [PERSON] повернути ТОВ «АК Плюс» автомобіль Land Rover Renge Rover номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , підлягає задоволенню, оскільки договір за яким їй було передано транспортний засіб є нікчемним, й на час розгляду справи автомобіль не повернуто власнику, що не заперечується сторонами. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АК Плюс» 364834,80 грн. вартості матеріального збитку, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК Укпаїни, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Як встановлено судом автомобіль Land Rover Renge Rover, державний номерний знак [NUMBER] , отримав пошкодження внаслідок ДТП, яке сталося з вини водія [PERSON] . Будь-яких доказів того, що у зв`язку із укладенням договору про надання фінансового лізингу від 25.10.2019 року №АРКІ000000000076775, з вини [PERSON] було завдано збитків ТОВ «АК Плюс» матеріали справи не містять. Згідно ч. 3 ст. 216 ЦК України, правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки, автомобіль який належить ТОВ «АК Плюс» було пошкоджено внаслідок ДТП, винним в якому визнано [PERSON] згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року у справі № 761/20504/21, саме до нього позивач має право пред`явити вимогу про відшкодування шкоди завданої його неправомірними діями. Оскільки в даній справі позовні вимоги до [PERSON] не заявлялись, а вимога про відшкодування шкоди пред`явлена до [PERSON] , яке є неналежним відповідачем за вказаною вимогою, позов ТОВ «АК Плюс» підлягає частковому задоволенню. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником [PERSON] подано клопотання про стягнення з ТОВ «АК Плюс» витрат на правничу допомогу у розмірі 54796,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник Кияниці М.А надав суду: ордер адвоката, договір № 17/07-2024 про надання правничої допомоги № 27/04-1 від 27.04.2022 року, акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 27/04-1 від 27.04.2022 року. Представник ТОВ «АК Плюс» подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу за клопотанням позивача до 1000,00 грн. Також зазначив, що розмір витрат на правничу допомого ТОВ «АК Плюс» становить 8000 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник ТОВ «АК Плюс» надав суду: договір-доручення № 26/07/2024 про надання правничої допомоги від 26.07.2024 року, рахунок на оплату № 20 від 26.07.2024 року, платіжну інструкцію№ 9865AA4E-3 від 05.08.2024 року. Відповідно до висновку ВП/ВС від 20.09.2018 прийнятого за результатами розгляду справи № 751/3840/15 на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial