Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що до 11 грудня 2013 року вона перебувала із [PERSON] у шлюбі, який було розірвано рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року у справі № 746/590/13-ц. У подальшому в іншому зареєстрованому шлюбі вона (позивач) не перебувала і не перебуває. У 2018 році вона (позивач) приїхала в с. Макіївку Ніжинського району та познайомилася із [PERSON] . Вони сподобались один одному і з листопада 2019 року стали проживати однією сім`єю в селищі Срібне Прилуцького району у її (позивача) батьківському будинку. У березні 2020 року вона (позивач), [PERSON] , її двоє дітей від шлюбу із [PERSON] переїхали на проживання в с. Макіївка Ніжинського району, зняли в найм будинок [ADDRESS] . [PERSON] влаштувався на роботу в м. Київ, а вона (позивач) з 2021 року по даний час працює у Макіївському ліцеї Макіївської сільської ради вчителем. Увесь цей час вона (позивач) та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, кохали один одного, мали взаємні права та обов`язки , піклувались один про одного, планували укласти шлюб. У знак заручин 14 лютого 2025 року [PERSON] подарував їй (позивачу) кільце. Увесь цей час вони мали хороші взаємини із батьками [PERSON] та його родичами. Вони спільно вели побут, господарство (тримали поросят, обробляли город), спільно виховували її (позивача) малолітніх дітей [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження. [PERSON] любив її (позивача) дітей, вони також були до нього дуже прив`язані. Вони мали спільний бюджет, сплачували рахунки по комунальним платежам, купували речі, предмети побуту. Починаючи із 2020 року [PERSON] свою заробітну плату перераховував на її банківську картку. 5 березня 2024 року [PERSON] був мобілізований до лав ЗСУ. У військових документах він завжди зазначав її (позивача) як цивільну дружину. Увесь час проходження служби вони постійно спілкувались по телефону, вона (позивач) їздила до нього в навчальний центр . У травні 2024 році [PERSON] був направлений в зону бойових дій у Донецьку область. У жовтні 2024 році [PERSON] приїздив до неї (позивача) та батьків у відпустку. Вона (позивач) його зустрічала і проводжала в м. Київ, відправляла йому посилки (особисті речі, продукти харчування, ліки, тощо) по місцю його служби. 18 жовтня 2024 року у м. Києві вони купували для [PERSON] військовий одяг на 8830 грн. Під час служби у ЗСУ чоловік постійно пересилав частину своєї заробітної плати на її (позивача) банківську картку у ПриватБанку, переславши з 2020 року грошові кошти загальною сумою 364343 грн., які вона використовувала для потреб сім`ї. [INFO] при виконанні військового та громадянського обов`язку по захисту України від російської агресії у зоні бойових дій від отриманого ушкодження внаслідок військових дій (гостре отруєння оксидом вуглецю) в населеному пункті Біла Гора Краматорського району Донецької області помер її цивільний чоловік [PERSON] , [INFO] . Після загибелі чоловіка із військової частини [PERSON] їй (позивачу) були надіслані його документи, а саме посвідчення УБД та трудову книжку, які вона зберігає. У похованні [PERSON] приймали участь його батьки та Макіївська сільська рада. Разом з батьками [PERSON] вона (позивач) відбула поминальні обіди на 9 та 40 днів. Вона (позивач) вважає, що перелічені обставини свідчать про те, що з 2019 року по дату смерті [PERSON] , а саме [INFO] , вона та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебував. 21 квітня 2025 року на її (позивача) звернення до [INFO] із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця від військової частини отримала відмову у виплаті ОГД із роз`ясненням, що вона не входить до кола осіб, які мають право на таку виплату. Вона (позивач) не погоджується з відмовою, а тому з метою захисту своїх прав вимушена звернутися з позовом до суду про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] просила суд встановити факт її та [PERSON] , [INFO] , спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із листопада 2019 року по день смерті останнього, тобто по [INFO] . У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, просили їх задовольнити, позивач доповнила, що коли чоловік перебував на перепідготовці у м. Кам`янець-Подільський вона приїжджала до нього на службу, купувала військове спорядження, надсилала посилки, постійно спілкувалася з ним по телефону. Шлюб зареєструвати не встигли, чоловік чекав відпустки, бажав укласти шлюб в урочистій формі. Військова частина після смерті чоловіка переслала їй всі документи та нагороди. У всіх документах, які оформлялися у військовій частині, вказув її як дружину. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають, просили її задовольнити. У судове засідання представник Міністерства оборони України не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, які зазначені у відзиві, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник військової частини [NUMBER] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. У судове засідання представник Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області не з`вився, подав до суду заяву, в якому зазначили, що сільська рада позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.\~ Суд проводить розгляд справи у відсутності відповідачів за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, суть яких зводиться до того, що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина, [PERSON] допомагав [PERSON] виховувати її дітей. З 2018 року вони проживали в смт. Срібне, а у 2019 році переїхали в с. Макіївка, проживали в окремому будинку, обробляли город, вирощували городину, вели господарство, тримали худобу.\~ У судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, суть яких зводиться до того, що вона знала сім`ю [PERSON] та [PERSON] , які проживали поряд з її будинком, спільно вели господарство, доглядали за дітьми.\~\~\~\~\~\~ У зв`язку із неявкою 29 вересня 2025 року у судове засіданні всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до абзацу 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 74 СК України встановлено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. У постанові від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Отже, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні відносинам подружжя. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 1 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з листопада 2019 року по 22 лютого 2025 року у зареєстрованому шлюбі між собою, чи з іншими особами, не перебували. При цьому, починаючи із листопада 2019 року [PERSON] та [PERSON] стали проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, спочатку в с. Срібне Прилуцького району Чернігівської області, а потім в с. Макіївка Ніжинського району Чернігівської області, спільно вели побут, господарство, мали спільний бюджет, сплачували рахунки по комунальним платежам, купували речі, предмети побуту, мали взаємні права та обов`язки, піклувались один про одного. 5 березня 2024 року [PERSON] був мобілізований до лав ЗСУ, а [INFO] при виконанні військового обов`язку по захисту України в населеному пункті Біла Гора Краматорського району Донецької області помер від гострого отруєння оксидом вуглецю. У період з 5 березня 2024 року по 22 лютого 2025 року [PERSON] та [PERSON] підтримували відносини, спілкувалися, позивач надсилала [PERSON] посилки, а останній надсилав на карткові рахунки позивача грошові кошти. Питаннями поховання [PERSON] опікувалася, зокрема, і [PERSON] . Таким чином, надані позивачем докази дають суду підстави зробити висновок, що [PERSON] та [PERSON] , який загинув [INFO] , проживали однією сім`єю без шлюбу з листопада 2019 року по [INFO] та вважали себе чоловіком і дружиною. Надані позивачем докази її проживання однією сім`єю з [PERSON] , наявності спільного побуту, бюджету, ведення спільного господарства, спільного виховання дітей, суд визнає належними, допустимими та достатніми доказами. Позивач позбавлена можливості в іншому порядку встановити зазначений факт.\~\~ Встановлення цього факту необхідне заявнику для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовслужбовця [PERSON] . Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що саме діями/бездіяльністю Міністерства оборони України, як центрального органу виконавчої влади і військового управління, якому підпорядковуються територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, було порушено права та інтереси позивача, а тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судовго збору підлягають стягненю з Міністерства оборони України на користь позивача. Суд не вбачає підстав для покладення на [PERSON] , [PERSON] , військову частину [NUMBER] та Макіївську сільську раду Ніжинського району Чернігівської області судового збору, оскільки вони не вчинили жодних дій, які б порушували права позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved