Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

12 червня 2025 року [PERSON] , [PERSON] в особі представника через систему «Електронний суд» звернулися до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 17.06.2005 у справі №2-2-2005 [PERSON] належить 5/12 часток, а [PERSON] 7/12 часток житлового будинку загальною площею 87,3 кв.м, житловою площею 42 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Земельні ділянки за адресою розташування вищевказаного житлового будинку також належать позивачам: [PERSON] , на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012, земельна ділянка площею 0,0175 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; Державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 земельна ділянка площею 0,0052 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 земельна ділянка площею 0,1127 га для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 земельна ділянка площею 0,0373 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 земельна ділянка площею 0,0982 га для ведення особистого селянського господарства. Після державної реєстрації права власності на вищевказаний будинок позивачам стало відомо, що на цей будинок накладено арешт. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №429664127 від 03.06.2025 щодо житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , міститься актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень: Номер запису про обтяження: 60150119 Дата та час державної реєстрації: 25.08.2005 11:18:20, який накладений Державною виконавчою службою на підставі ухвали суду б/н від 06.04.2001. Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень запроваджено наприкінці 2004 р., тому виконавчі документи відсутні. Зазначили, що на сьогодні відносно [PERSON] відсутні жодні виконавчі провадження, що підтверджується скріншотом із сайту Автоматизована система виконавчих проваджень, інформацією з Єдиного реєстру боржників від 11.06.2025. Таким чином, наявне зареєстроване обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на сьогодні втратило актуальність, оскільки з моменту накладення арешту (2001 р.), внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (25.08.2005) пройшло майже 20 років, проте жодних виконавчих дій щодо [PERSON] вчинено не було У зв`язку з чим позивачі вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою. Просили припинити та скасувати державну реєстрацію обтяження, а саме: номер запису про обтяження: 60150119; Дата та час державної реєстрації: 25.08.2005 11:18:20; Державний реєстратор: Скляров Костянтин Леонідович, Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, Донецька обл.; Документи, подані для державної реєстрації: ухвала, серія та номер: б/н, виданий 06.04.2001, видавник: Державна виконавча служба; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, iндексний номер: 79235699 від 03.06.2025 10:49:58, Скляров Костянтин Леонiдович, Виконавчий комiтет Лиманської міської ради Донецької області, Донецька обл.; Вид обтяження: арешт нерухомого майна; Відомості про суб`єктів обтяження: Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника [NUMBER] , країна громадянства: Україна; Відомості про реєстрацію до поновлення перенесення: Єдиний реєстр заборон вiдчуження об`єктiв нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2320974, 25.08.2005 11:18:20; Опис предмета обтяження: состав: цiле, стан: добудоване, статус: жиле; Додаткові відомості про обтяження: № реєстра: 331549-2272, внутр. №4D01E0382BF3412B5F47. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей» територіальна підсудність справ Краснолиманського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м.\~Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. Ухвалою судді від 17 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачі та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Відповідно до заяви, документ сформовано в системі «Електронний суд» 11.07.2025 року, просили суд розглядати справу їх за відсутності та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до заяви, документ сформовано в системі «Електронний суд» 29.07.2025 року, просили суд розглядати справу за їх відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що згідно\~зрішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17.06.2005 у цивільній справі №2-2-2005 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, розділено жилий будинок в [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , який було придбано в період шлюбу. За [PERSON] визнано право на 7/12 часток житлового будинку і надвірних будівель, за [PERSON] визнано право власності на 5/12 часток житлового будинку і надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Розділена земельна ділянка площею 2708 кв.м. [PERSON] на праві власності виділено для обслуговування будинку 373 кв.м., для підсобного господарства 981 кв.м. [PERSON] виділено на праві власності земельні ділянки для обслуговування будинку 227 кв.м. і для підсобного господарства 1127 кв.м. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 вересня 2005 року рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 червня 2005 року залишено без змін. Рішення набрало чинності 05.09.2005 року. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав від 03.06.2025 року [PERSON] належить на праві власності 5/12 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано 30.05.2025 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 03.06.2025 року № 429663581 [PERSON] належить на праві власності 7/12 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано 30.05.2025 року. Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0175 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер та відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 є власником земельної ділянку площею 0,0052 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельні ділянки розташовані: [ADDRESS] Згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 [PERSON] є власником земельної площею 0,0052 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер та на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 на земельну ділянку площею 0,0982 га для ведення особистого селянського господарства. Земельні ділянки розташовані: [ADDRESS] Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №429664127 від 03.06.2025 щодо житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , міститься актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень: Номер запису про обтяження: 60150119 Дата та час державної реєстрації: 25.08.2005 11:18:20, який накладений Державною виконавчою службою на підставі ухвали суду б/н від 06.04.2001. Права особи, якої обтяжуються [PERSON] . Опис предмета обтяження: цілий житловий будинок. Відповідно до листа Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.06.2025 №22.13-30-1105, арешт був накладений виконавчою службою на підставі ухвали суду б/н від 06.04.2001. Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень запроваджено наприкінці 2004 р., тому виконавчі документи відсутні. За відомостями Єдиного реєстру боржників інформація стосовно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , станом на 11.06.2025 року відсутня. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до\~ст.321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні безспірно встановлено, що арешт на майно [PERSON] був накладений виконавчою службою на підставі ухвали суду б/н від 06.04.2001, отже в провадженні Краснолиманського міського суду Донецької області перебувала на розгляді справа, де стороною був [PERSON] . Надаючи оцінку залученню позивачами органу виконавчої служби в якості відповідача, суд звертає увагу, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 71)). Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов про зняття арешту до Лиманського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який є неналежним відповідачем у справі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов пред`явлено до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачів в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачам відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed