Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Бітюра А. А. звернувся з позовною заявою до [PERSON] , треті особи Орган опіки та піклування Хустської міської ради Закарпатської області, Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, в якій просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] . З 09.01.2020 позивач та відповідач припинили шлюбні відносини. З того часу відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться її успіхами та станом здоров`я, не бере участь в її вихованні, що свідчить про те, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.08.2025 ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Треті особи до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Сповіщений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та надані сторонами докази, суд виходить з такого. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.01.2019, [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , а матір`ю є [PERSON] . З 23.03.2022 позивачка та дитина мають статус внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується Довідкою № 2118-5000460659 від 20.12.2022 та Довідкою № 2118-5000460449 від 20.12.2022 відповідно. Позивачка з дитиною з цього часу фактично проживають у м. Хуст, Закарпатської області. З листа № 1232/01-09 від 30.05.2024 КНП «Лікувально-діагностичний центр» Хустської міської ради вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] до лікарів цієї установи не зверталась. З довідки № 21 від 06.06.2024, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 4 «Пролісок» Хустської міської ради Закарпатської області, вбачається, що відповідач з моменту, коли дитина почала відвідувати заклад, жодного разу не з`являвся, участі у житті групи не бере, на батьківські збори не з`являвся, на зв`язок з вихователями не виходив. З наданого розрахунку заборгованості по аліментам АСВП № [NUMBER] вбачається, що відповідач аліменти на утримання своєї малолітньої дитини не сплачує, станом на 01.01.2024 розмір заборгованості по аліментам відповідача перед позивачем та спільної дитини складає 83 988,50 грн. В наданій на запит суду відповіді № 23470/0/2-24/3 від 14.10.2024 Міністерство соціальної політики України повідомило, що відповідач відсутній в базі даних внутрішньо переміщених осіб. Також матеріали справи містять повідомлення про підозру від 12.07.2024 повідомленої [PERSON] , [INFO] у кримінальному провадженні № 22024050000000239 від 27.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. Виконавчим комітетом Хустської міської ради надано лист № 02-12/713 від 21.03.2025 в якому цей орган вказав на те, що відповідач не проживав та не проживає на території Хустської міської громади, отже орган опіки та піклування не має можливості надати висновок про доцільність або не доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Управлінням «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради Донецької області надано лист № 163 від 07.04.2025 в якому вказано, що через окупацію міста, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради не функціонує. У зв`язку з ним вказаний орган не може надати висновок про доцільність або не доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, що передбачено ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства". Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи, можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При ухваленні рішення, суд враховує положення ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, де зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд доходить переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши у судовому засіданні надані докази, враховуючи перш за все інтереси дитини, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вбачає підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved