Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

22 травня 2025 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. Остаточно, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 2626 грн. 55 коп. за спожиту теплову енергію та 3028 , 00 грн. судового збору. Ухвалою Інгульського районного суду м.Миколаєва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 23 червня 2025 на адресу суду надійшов відзив. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. 19 вересня 2022 року [PERSON] на підставі договору іпотеки набув у власність квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , це підтверджується додатком 4 позовної заяви. Після набуття [PERSON] право власності на квартиру, попередній власник [PERSON] тривалий час відмовлявся від добровільного звільнення квартири та продовжував користуватися квартирою та споживати-користуватися комунальними послугами, у тому числі отриманням теплової енергії до 04.02.2023 року. Отже 19.09.2022 року ставши титульним власником квартири, [PERSON] не отримав, а ні фізичного, а ні фактичного доступу до свого вищевказаного майна, та був обмежений в своїх правах на володіння та користування майном, оскільки в цьому йому перешкоджав попередній власник квартири. 31 жовтня 2022 року відповідач, за для уникнення непорозумінь у майбутньому з підприємствами що надають комунальні послуги, вчинив активні дії та направив у тому числі позивачу у справі заяву, в якій повідомив, про факт переходу права власності на квартиру, факт відмови попереднього власника добровільно звільнити квартиру, факт продовження споживання попереднім власником послугами які надаються комунальними службами за вказаною адресою. Крім того відповідач просив позивача: тимчасово відключити (обмежити) або припинити надання послуги з постачання теплової енергії до квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , до подачі власником- [PERSON] особистої заяви про відновлення послуги; вжити заходів за для унеможливлення самовільного відновлення споживання теплової енергії, попереднім власником який незаконно на даний час знаходиться в квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; розмежувати (розділити) облік взаєморозрахунків та нараховувати заборгованість на попереднього власника квартири у зв`язку з фактичним споживанням ним послуги, до часу фактичної передачі квартири в користування нового власника [PERSON] про що буде повідомлено додатково; надати звірку взаєморозрахунків за надання послуг з постачання теплової енергії за квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в розрізі місяців за останні 24 місяця; вживати своєчасних дій по стягненню заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії з попереднього власника споживача, за для уникнення непорозумінь щодо заборгованості з новим власником [PERSON] . Також відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 30000 грн. 02 грудня 2022 року від позивача надійшла відповідь № 216-Ф (додаток 2), зі змісту якої вбачалося відмова ПАТ «Миколаївська Теплоелектроцентраль» у задоволенні порушених відповідачем вимог. 04 лютого 2023 року попередній власник квартири [PERSON] у присутності та за участі працівників поліції, звільнив (виселився) квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Отже відповідно до вищезазначеного, відповідач наголошував про необхідність розмежовувати нарахування за користування послугами за постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування щодо квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за двома періодами, що відповідають фактичному споживанню (користування) послугою та здійснювати нарахування на нового власника [PERSON] починаючи з 04.02.2023 року на новий відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Нарахування та борг який виник за користування послугами за постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування щодо квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] до 04.02.2023 року повинен обліковуватися на о/р [NUMBER] який був відкритий на попереднього власника [PERSON] за фактом фактичного споживання, з послідуючими заходами стягненням боргу з [PERSON] 01 липня 2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача не погоджувався з доводами відповідача, зазначав наступне. Позовна заява містить вимоги стосовно стягнення заборгованості за період з 01.11.2022 по 01.02.2025, тобто спірний період не включає нарахування за послуги теплопостачання попереднього власника зазначеної квартири, оскільки Відповідач є власником з 19.09.2022. Позиція Відповідача стосовно відсутності обов`язку нового власника сплачувати заборгованість за послуги теплопостачання попередніх власників(наймачів) квартири за отримані послуги є хибною, оскільки заборгованість за послуги теплопостачання попередніх власників це заборгованість яка виникла (або існувала) до зміни власника, тобто до 19.09.2022. Окрім цього, відповідно до абзацу сьомого пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни. Тобто, між Позивачем і Відповідачем з 19.09.2025 вважається укладеним індивідуальний договір, а договірні відносини між Позивачем та попереднім власником квартири відсутні. Враховуючи вищенаведене, Відповідач, як індивідуальний споживач і власник квартири від 19.09.2025, з яким укладений індивідуальний договір, зобов`язаний утримувати майно яке йому належить. Також, представник позивача вважав вимоги відповідача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу завищеними. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши характер спірних правовідносин, суд встановив наступне. 19 вересня 2022 року [PERSON] на підставі договору іпотеки набув у власність квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , це підтверджується додатком 4 позовної заяви. Після набуття [PERSON] право власності на квартиру, попередній власник [PERSON] тривалий час відмовлявся від добровільного звільнення квартири та продовжував користуватися квартирою та споживати-користуватися комунальними послугами, у тому числі отриманням теплової енергії до 04.02.2023 року. 22 травня 2025 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. Остаточно, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 2626 грн. 55 коп. за спожиту теплову енергію та 3028 , 00 грн. судового збору. Зазначена заборгованість утворилася за період 01.11.2022 по 01.02.2023. 19.09.2022 року ставши титульним власником квартири, [PERSON] не отримав, а ні фізичного, а ні фактичного доступу до свого вищевказаного майна, та був обмежений в своїх правах на володіння та користування майном, оскільки в цьому йому перешкоджав попередній власник квартири. 31 жовтня 2022 року відповідач, за для уникнення непорозумінь у майбутньому з підприємствами що надають комунальні послуги, вчинив активні дії та направив у тому числі позивачу у справі заяву, в якій повідомив, про факт переходу права власності на квартиру, факт відмови попереднього власника добровільно звільнити квартиру, факт продовження споживання попереднім власником послугами які надаються комунальними службами за вказаною адресою. Відповідач відповідно до наявних у матеріалах справи заявах звертався до позивача з повідомленими про такі обставини. Відповідач просив позивача: тимчасово відключити (обмежити) або припинити надання послуги з постачання теплової енергії до квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , до подачі власником- [PERSON] особистої заяви про відновлення послуги; вжити заходів за для унеможливлення самовільного відновлення споживання теплової енергії, попереднім власником який незаконно на даний час знаходиться в квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; розмежувати (розділити) облік взаєморозрахунків та нараховувати заборгованість на попереднього власника квартири у зв`язку з фактичним споживанням ним послуги, до часу фактичної передачі квартири в користування нового власника [PERSON] про що буде повідомлено додатково; надати звірку взаєморозрахунків за надання послуг з постачання теплової енергії за квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в розрізі місяців за останні 24 місяця; вживати своєчасних дій по стягненню заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії з попереднього власника споживача, за для уникнення непорозумінь щодо заборгованості з новим власником [PERSON] 28 вересня 2023 року від позивача надійшла відповідь №1172-Ф. Відповідач отримав відмову від позивача. Обґрунтування відмови було факт зміни власника майна. Відповідачем визнавалася заборгованість яка сформована після 04.02.2023 року, пред`явлена позивачем сума у позовній заяві у розмірі 13747,79 грн., була сплачена відповідачем частково у сумі 11 121,24 грн. (3340,00 грн. квитанція від 28.05.2025, 4500,00 грн. квитанція від 05.06.2025 та 3281,24 грн. квитанція від 06.06.2025. за період з 04.02.2023 року по 31.01.2025 року відповідно. Після сплати, відповідач подав позивачу заяву від 05.06.2025, повідомив його про сплату частини боргу яка ним визнається та знову запропонував вирішити спірне питання у позасудовий спосіб, однак позивач відмовився від позасудового врегулювання та обмежився лише поданням заяви про зменшення своїх позовних вимог. Дата звільнення (виселення) попереднього власника з квартири та фактична передача у володіння та користування [PERSON] сторонами в судовому засіданні не оспорювалась. Таким чином, до 04.02.2023 року [PERSON] був лише титульним власником квартири, та був позбавлений інших прав власності таких як володіння та користування. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Тобто новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N 200/14925/15-ц (провадження N 61-13874св18). При цьому у постанові Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі N 686/6276/19 (провадження N 61-3604св20) зроблено висновок про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Отже, відповідач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за споживання електричної енергії попереднім власником вказаної квартири. На нього не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої позивачем попередньому власнику. З урахування вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Щодо стягнення 30000 грн. в якості відшкодування витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений\~статтею 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 30000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням та письмовими доказами. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв - дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Згідно висновків Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: approved