Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

В січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування зазначає, що позивач з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після народження молодшого сина відносини між ним та позивачкою почали погіршуватися, що в результаті призвело до їх фактичного припинення. Офіційно шлюб не розірвано. Проте, відповідачка, перебуваючи, на думку позивача, в стані післяпологової депресії, в тому числі на фоні стресу, що пов`язаний з військовими діями в країні та постійною небезпекою для життя, покинула родину, забравши малого сина, та пішла з дому. Про точне місцезнаходження відповідачки позивачу не відомо. Старші дочки залишились проживати разом з батьком. З того часу, як відповідачка покинула чоловіка та доньок, вона ні разу не проявила зацікавленість життям останніх, повністю самоусунулася від виховання дівчат, припинила займатись їх фізичним, духовним та культурним розвитком. Відповідачка не телефонує, не бере участі у матеріальному забезпеченні доньок. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду з питанням позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки [PERSON] , оскільки саме вона виявила таке бажання. Ухвалою судді Інгульського (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 30.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 07.04.2025 від відповідачки [PERSON] надійшла заява про те, що вона повідомлена про наявність цивільної справи за позовом [PERSON] до неї про позбавлення батьківських прав. Повідомила, що зміст позовної заяви їй відомий та зрозумілий. Підтверджує факти, викладені у позовній заяві та повідомляє суд, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Крім іншого, її позиція по справі викладена у нотаріальній заяві, яка міститься в матеріалах справи. Просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Зазначила, що не дивлячись на висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , позов необхідно задовольнити, виходячи з того, що неповнолітня [PERSON] не виявляє бажання спілкуватись з матір`ю через те, що ображена на неї. Вихованням дитини повністю займається батько дитини, який забезпечує матеріально, бере участь у вихованні дочки. Також зазначила, що рішення про позбавлення батьківських прав для матері дитини не є кінцевим та безповоротнім, оскільки в подальшому за її позовом батьківські права можуть бути поновлені. На теперішній час в разі термінової евакуації, позивач може мати право на безперешкодний виїзд з дитиною за кордон без дозволу матері. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилалась на висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітньої дитини [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов до такого. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2004 (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ), а також повнолітню [PERSON] , [INFO] (Посвідчення [NUMBER] ). Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після народження братика через кілька тижнів мати пішла з ним з дому, де вона проживає, їй невідомо. З матір`ю будь-яких стосунків не підтримує. Вихованням неповнолітньої сестри повністю займається батько, та вона також допомагає татові. Щоб мати поверталась не бажає, її сестра [PERSON] також не висловлює бажання спілкуватись з матір`ю. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що з матір`ю не спілкується, тому що та пішла з сім`ї через два тижні після народження братика. До того як народився брат, стосунки з матір`ю були нормальні. На теперішній час не виявляє бажання спілкуватись з матір`ю, тому що ображена на неї. Тато повністю утримує її та виховує. Згідно долучених представником позивача характеризуючих матеріалів, [PERSON] є багатодітним батьком, навчається у вищому навчальному закладі, має проблеми зі здоров`ям, займається активною волонтерською діяльністю, має відповідне посвідчення волонтера, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Згідно пояснень [PERSON] та [PERSON] , які були опитані адвокатом Мотельчук Ю.І. в порядку реалізації п. 7 ч.1 ст. 20 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", після народження сина в жовтні 2024 року фізичний та психологічний стан [PERSON] значно погіршився. Остання пішла з дому з маленькою дитиною, життям доньок не цікавиться, де вона проживає невідомо. Дівчата проживають з батьком, від якого отримують все необхідне. Адвокатом Мотельчук Ю.І. також були відібрані пояснення від [PERSON] , в яких вона зазначила, що після того, як народила сина, не може проживати разом з чоловіком та доньками. Перебуває в стані душевного стресу. З доньками та чоловіком конфліктує та зараз не спілкується. Разом з родиною не проживає. Бажає спілкуватись тільки з молодшим сином. Їй відомо, що її чоловік звернувся до суду, бажає позбавити її батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Вона не заперечує та свою згоду оформила нотаріально від 06.03.2025. Правові наслідки усвідомлює. Наразі неспроможна виконувати батьківські обв`язки відносно доньок. Свою заяву про визнання позовних вимог [PERSON] оформила нотаріально 06.03.2025. Згідно характеристики учениці 8-А класу Миколаївського ліцею 41 [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, працелюбна і уважна учениця. Батько і сестра дівчини приділяють належну увагу вихованню дитини, беруть активну участь у житті класу. Відповідно до соціально-психологічного висновку [PERSON] від 20.03.2025, остання як свою сім`ю сприймає себе, батька та сестру [PERSON] . По відношенню до матері відчуває амбівалентні почуття: з одного боку - любов, оскільки матір була добра, вони разом проводили час, з іншого боку - злість, через те, що між нею та матір`ю були непорозуміння та конфлікти, а після народження брата матір пішла з місця спільного проживання, і до даного часу не спілкується, не бачиться та цікавиться її життям. (Примітка: результати психодіагностичного дослідження відображають стан відношення дитини до матері на момент діагностики та можуть змінюватися під впливом зовнішніх факторів, оскільки дитяча психіка є нестабільною субстанцією та дитина може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, зазначений орган вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначив, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Так, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON] , а також неповнолітню [PERSON] , судом встановлено, що до народження молодшої дитини в 2024 році мати брала участь у вихованні своїх дочок. Про це в судовому засіданні заявила сама неповнолітня [PERSON] , що до народження брата у неї були нормальні стосунки з матір`ю. В цивільному позові позивач зазначив, що відповідачка, перебуваючи, на його думку, в стані післяпологової депресії, в тому числі на фоні стресу, що пов`язаний з військовими діями в країні та постійною небезпекою для життя, покинула родину, забравши малого сина, та пішла з дому. Сама відповідачка у поясненнях, відібраних адвокатом Мотельчук Ю.І. також зазначила, що після того, як народила сина, не може проживати разом з чоловіком та доньками, перебуває в стані душевного стресу. Тобто, такі дії відповідачки, зокрема, можливо зумовлені післяпологовим періодом, про що свідчать і матеріали справи, і пояснення сторін, які не суперечать одне одному. В соціально-психологічному висновку неповнолітньої [PERSON] зазначено, що остання по відношенню до матері відчуває амбівалентні почуття, та стан відношення дитини до матері може змінюватися під впливом зовнішніх факторів, оскільки дитяча психіка є нестабільною субстанцією та дитина може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє. Орган опіки та піклування зазначив у висновку за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідачки по відношенню до її неповнолітньої дитини. Зазначений висновок було зроблено на підставі інформації та документів, які було надано позивачем. Спеціалістам служби не вдалося поспілкуватися з матір`ю та взяти з неї пояснення. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача. Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано достатніх та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, а саме, відсутні відомості про таку поведінку відповідачки, яка б свідчила про те, що наявність батьківських прав у [PERSON] дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлює застосування до неї такої виключної міри як позбавлення батьківських прав. Твердження представника позивача про те, що такій захід не є остаточним, та відповідачку в майбутньому може бути поновлено в батьківських правах, а на теперішній час така міра потрібна в разі необхідності виїзду за кордон без дозволу матері, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки доказів того, що відповідачка може перешкоджати дитині у виїзді за кордон, суду не надано. В судовому засіданні сам позивач та неповнолітня [PERSON] повідомили, що виїжджали в лютому 2025 року за кордон до родичів, отже відповідний дозвіл матері мав бути. Також зі слів позивача відомо, що відповідачка з дитиною повністю утримуються за його кошти, які він надсилає їй на картку. З позовом про стягнення аліментів до суду позивач не звертався. Положеннями статті 171 СК України встановлено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Проте, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] необхідно відмовити, оскільки виходячи з вищевикладеного та з інтересів, в першу чергу, дитини, такий захід на теперішній час є передчасним. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed