Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач 11.07.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних нарахування та трьох відсотків річних у загальному розмірі 391\~567,68 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2018 у справі №522/1397/13-ц стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 592\~981,48 грн. Дельта Банк відступив право вимоги до відповідачів позивачу на підставі договору про відступлення від 13.05.2020. Постанова суду боржником досі не виконана. 3% річних та інфляційні витрати нараховані позивачем за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 391\~567,68 грн, з яких 303\~400,27 грн інфляційне збільшення, 88\~167,41 грн 3% річних. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14.07.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 14.08.2025. Ухвалою від 30.07.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Ковалевського Є.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. До суду 30.07.2025 надійшов відзив [PERSON] , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що позивач не надає укладеного з ПАТ «Дельта Банк» договору, що ставить під сумнів право позивача на пред`явлення позовних вимог. Ухвала суду про заміну сторони стягувача не надає позивачу право пред`являти вимоги про стягнення санкцій за весь час з винесення рішення суду, а не з моменту отримання права вимоги. Позивач не правильно визначив строк перебігу позовної давності, адже карантин припинено з 30.06.2023, а позов подано 11.07.2025. Крім того, порушення є тривалим, тому обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову, тобто з 13.05.2020 по 23.02.2022. За розрахунком відповідача, 3% річних за період з 13.05.2020 по 23.02.2022 становить 31\~746,27 грн, а інфляційні нарахування 101\~516,73 грн. Тобто, загальний розмірі становить 133\~263, 39 грн. Прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором відбулося з об`єктивних причин, а саме скрутне матеріальне становище та відсутність постійного джерела доходу, тому застосування інфляційних втрат та 3% річних є надмірно обтяжливим та несправедливим. До суду 01.08.2025 надійшла відповідь на відзив представника позивача Пивоварова В.І. у якій вказує, що в ухвалі про заміну сторони встановлено укладення договору відступлення права вимоги від 13.05.2020, тому не підлягають доказуванню. Доводи відповідача спростовуються постановою Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24. З метою належного сповіщення відповідачів, розгляд справи у судовому засіданні 14.08.2025 відкладено на 25.09.2025. Ухвалою від 17.09.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Храпенка С.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. У судове засідання 25.09.2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача Земляков О.А. звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 30 вересня 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 вересня 2018 року Приморським районним судом м.Одеси видано виконавчий лист №522/1397/13- ц на виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2018 року, якою стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №11214679000 від 14 вересня 2007 року, що станом на 09.01.2013 складає 592\~981,48 грн, також стягнуто в рівних частках судові витрати у розмірі 7\~460,40 грн (а.с.11). Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15 січня 2021 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 23.05.2018 по справі №522/1397/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС». Судом приймаючи рішення про заміну стягувача у виконавчому провадженні перевірено відступлення права вимоги, а тому доводи відповідача в частині відсутності договору в матеріалах справи є безпідставними. Згідно ч.1,2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Таким чином, рішення про стягнення заборгованості з відповідачів набрало законної сили 23 травня 2018 року. Проте, набрання рішення законної сили в контексті розгляду питання про стягнення трьох відсотків річних не має значення, адже підставою нарахування є прострочення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту та договором поруки, стягувачем за яким є ТОВ «Укрдебт Плюс». За загальним правилом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. В указаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за сплином позовної давності. Разом з тим, в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у постанові апеляційного суду одеської області від 23.05.2018 по справі №522/1397/13- ц, за якою з відповідачів стягнуто суму заборгованості на користь позивача, а, отже, зобов`язання не можна вважати натуральним. Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Доводи представника позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 є обґрунтованими, адже постановою суду лише підтверджено розмір заборгованості, який існував перед первісним стягувачем станом на 12.03.2017. Тому, суд погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних нарахувань, який наведений ТОВ «Укрдебт Плюс» у позові. Щодо строків позовної давності. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Згідно частини четвертої статті 267 наведеного Кодексу, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У цій справі позивач звернувся до суду з позовом 11.07.2025 та просить тягнути 3% річних та інфляційне нарахування за період з 12.03.2017 по 31.12.2019. Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідно до ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, згідно з ч. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, 30.06.2023, коли було відмінено карантин, вже діяв воєнний стан, на період дії якого також зупиняються строки позовної давності. Прострочення виконання зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема містяться і в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 204/3530/17, від 17 лютого 2021 року в справі № 303/7132/18. Такі ж висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі №903/602/24, про що правильно вказує представник позивача. За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних протягом зазначеного періоду спростовуються викладеними висновками. Таким чином, вимоги про стягнення нарахувань з 12.03.2017 є обґрунтованими, адже строки позовної давності зупинені з 11.03.2020. Тому, доводи відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставними. Доводи відповідача про об`єктивність причин не виконання рішення не спростовують висновків суду, а скрутне матеріальне становище не є підставою для невиконання покладених на відповідачів зобов`язань. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 88\~167,41 грн, інфляційних нарахувань за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 303\~400,27 грн, що в сукупності становить 391\~567,68 грн. Для забезпечення передбачуваності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року при розгляді справи № 903/602/24 конкретизувала правовий висновок, викладений в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у розмірі 4\~698,52 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 25.06.2025. У зв`язку з задоволенням позову, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у повному розмірі у рівних частках.

Outcome: approved