Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

14.02.2025 року позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить суд: визнати за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що має загальну площу 54,9 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що у\~квітні 2022\~року позивач\~із родиною\~через російську\~військову агресію\~та окупацію\~частини територій\~України,\~були вимушені\~виїхати з\~м.\~Мелітополь,\~залишивши там\~все майно.\~Позивачу вдалось\~вивезти оригінали\~документів,\~які посвідчують\~її право\~власності на\~квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій вона зареєстрована з 1995 року. 05.07.2024 року позивач за допомогою застосунку «ДІЯ» подала заяву № 61869751 про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] . Для проведення реєстрації були надані усі необхідні документи. Однак, державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради після розгляду заяви № 61869751 зупинив її розгляд у зв`язку із відсутністю інформації з Державного реєстру прав про зареєстроване право власності до 2013 року на квартиру та направив запит до Мелітопольського БТІ для подання усіх необхідних документів для відновлення розгляду заяви. 20.08.2024 року рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74657231 державним реєстратором було відмовлено в проведенні реєстраційних дій на підставі того, що відомості про зареєстровані права стосовно заявленого об`єкта нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Для отримання інформації про права, зареєстровані до 01.01.2013 року державним реєстратором надіслано запит до Мелітопольського бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до чинного на той час законодавства. Відповідь на запит державним реєстратором не було отримано. Зважаючи на те, що право власності позивачем набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цих реєстрах. Однак здійснити реєстрацію права власності на квартиру позивач не може, у зв`язку з окупацією м. Мелітополь, Мелітопольське БТІ свої повноваження не здійснюють, їх архіви на підконтрольну Україні територію не вивозились. З викладеного вбачається, що позивач з незалежних від неї обставин позбавлена можливості провести державну реєстрацію речових прав на квартиру та вимушена звертатись до суду з даною позовною заявою про визнання права власності. Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2025 року матеріали цивільної справи за вказаним позовом передано за підсудністю до Томаківського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19.03.2025 року матеріали цивільної справи за вказаним позовом передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. 14.04.2025\~року цивільна\~справа № 204/1778/25 надійшла до Комунарського районного\~суду м.\~Запоріжжя із\~Томаківського районного суду Запорізької області. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Кулик В.Б. Ухвалою судді від 15.04.2025 року позовну заяву залишено без руху. 02.05.2025 року позивачем [PERSON] в порядку усунення недоліків через систему «Електронний суд» надіслані матеріали, на підставі яких позивачем визначено ціну позову, а також докази скрутного матеріального стану [PERSON] на підтвердження доводів, викладених в клопотанні про звільнення її від сплати судового збору. Ухвалами судді від 05.05.2025 року [PERSON] звільнено від сплати судового збору, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.06.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою суду від 26.09.2025 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.03.1995 року на ім`я позивача Мелітопольським БТІ видано реєстраційне посвідчення, яке внесено в книгу за № 34 за реєстровим № 685, за яким [PERSON] на підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому № 26 від 23.02.1995 року на праві особистої приватної власності видано квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Також, право власності на зазначену квартиру за [PERSON] підтверджено технічним паспортом, оформленим у Мелітопольському БТІ (а.с. 7-8). Згідно з рішенням Мелітопольського міськвиконкому № 26 від 23.02.1995 року на праві особистої приватної власності [PERSON] видано квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-зворіт, 10). З копії\~паспорта громадянки\~України позивача\~ [PERSON] ,\~серія [NUMBER] ,\~вбачається,\~що з\~30.03.1995\~року місце\~проживання позивача\~зареєстроване за\~адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18). Відповідно до копії довідки від 05.01.2023 року № 1202-5002485563 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , встановлено, що місце перебування зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради після розгляду заяви № 61869751 зупинив її розгляд у зв`язку із відсутністю інформації з Державного реєстру прав про зареєстроване право власності до 2013 року на квартиру та направив запит до Мелітопольського БТІ для подання усіх необхідних документів для відновлення розгляду заяви рішення № 740018801 від 09.07.2024 року (а.с. 12). 20.08.2024 року рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74657231 державним реєстратором було відмовлено в проведенні реєстраційних дій на підставі того, що відомості про зареєстровані права стосовно заявленого об`єкта нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Для отримання інформації про права, зареєстровані до 01.01.2013 року державним реєстратором надіслано запит до Мелітопольського бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до чинного на той час законодавства. Відповідь на запит державним реєстратором не було отримано. Зважаючи на те, що право власності позивачем набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цих реєстрах (а.с. 13). Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачу майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. У позивача наявні документи, що засвідчують її право власності, однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією російською федерацією території України, позбавляє позивача можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує її право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачем право власності на спірну квартиру набуте у 1995 році. Надані позивачем докази у виді реєстраційного посвідчення, технічного паспорту, рішення виконавчого комітету Мелітопольської районної Ради народних депутатів посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1995 рік Мелітопольським БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Крім того, реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивача підтверджує її доводи про набуття права власності на спірну квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за доцільне позов задовольнити, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності.

Outcome: approved