Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , у якому просить виселити [PERSON] із самовільно зайнятого приміщення (група приміщень), підвалу під індексом П15 загальною площею 8,5 м2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 96. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що в будинку [ADDRESS] знаходиться приміщення (група приміщень), підвал під індексом П15 загальною площею 8,5 м2 (далі - Приміщення), яке перебуває у власності Львівської МТГ в особі Львівської міської ради. Дане приміщення було об`єктом договору оренди нежитлових приміщень №6485 від 14.10.1994, укладеним між Управлінням комунального майна м. Львова, правонаступником якого є управління комунальної власності ДЕР ЛМР (далі - Орендодавець) з однієї сторони і ТзОВ СП «Рем» (далі - Орендар) з другої сторони, про те що Орендар прийняв в оренду з 14.10.1994р. на термін до 14.10.1999р. в користування нежитлові приміщення підвалу під індексами 5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5 загальною площею 42,38 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір оренди було припинено 19.04.2001. В процесі здійснення своїх повноважень Управлінню комунальної власності стало відомо, що приміщення підвалу загальною площею 8,5 м2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 96 та виступало частиною предмету договору оренди № 6485 від 14.10.1994 самовільно зайняте відповідачем Ткачуком В.А.. Позивач зазначає, що незаконне займання відповідачем зазначених нежитлових приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, порушувало вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджало ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об`єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто Львівська міська рада була позбавлена передбаченого ст.ст. 13,41,141 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном. Таким чином, [PERSON] незаконно займає Приміщення без будь-якого речового права, передбаченого чинним законодавством, що є порушенням інтересів власника цього майна - Львівської МТГ, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача Григорович Р.Р. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України,\~суд відкладає\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах\~встановленого цим\~Кодексом строку\~з таких\~підстав: 1)\~неявка в\~судове засідання\~учасника справи,\~щодо якого\~відсутні відомості\~про вручення\~йому повідомлення\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся у судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача, неподання ним відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки текст рішення складено 25 вересня 2025 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 22 вересня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 25 вересня 2025 року. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.04.2025, приміщення (група приміщень), підвал під індексом П15, загальною площею 8,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності територіальній громаді - Львівській міській раді. Дане приміщення було об`єктом договору оренди нежитлових приміщень №6485 від 14.10.1994, укладеним між Управлінням комунального майна м. Львова, правонаступником якого є управління комунальної власності ДЕР ЛМР (далі - Орендодавець) з однієї сторони і ТзОВ СП «Рем» (далі - Орендар) з другої сторони, про те що Орендар прийняв в оренду з 14.10.1994р. на термін до 14.10.1999р. в користування нежитлові приміщення підвалу під індексами 5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5 загальною площею 42,38 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір оренди було припинено 19.04.2001. Відповідно до Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №218 від 07.03.2025р, одним з основних завдань управління є здійснення управління майном, яке належить до власності Львівської міської територіальної громади у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах, здійснення функції орендодавця, органу приватизації майна Львівської міської територіальної громади. Як вбачається із листа ЛКП «Княже місто» №4-3101-3866 від 26.01.2024, при списанні багатоквартирних будинків з балансу міської ради, виявлено факт самовільно зайнятого нежитлового приміщення, під інд. 5-5 на [ADDRESS] мешканцем квартири [ADDRESS] , яке було об`єктом договору оренди. Згідно листа Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28.04.2025 №319, та доданого до нього договору купівлі-продажу квартири від 05.07.1999 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Листом від 14.02.2024 №4-3101-7329 та від 10.12.2024 № 4-3101-69386 ЛКП ЛКП «Княже місто» повідомило позивача, що підвальне приміщення під індексом П15 (XV) площею 8,5 кв.м. на [ADDRESS] , яке було об`єктом договору оренди використовують власники квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] даного будинку. 30.12.2024 комісією в складі представника ЛКП «Княже місто» Балук І.С, головного спеціаліста КІВ управління комунальної власності [PERSON] було проведено обстеження Приміщення за результатами якого складено акт проведення перевірки №347-НП/24. Як вбачається із вказаного акту, в ході перевірки доступ до об`єкта був відсутній, тому встановити фактичне цільове використання не вдалось. З інформації наданої представником балансоутримувача ЛКП «Княже місто» приміщення використовує мешканець кв. [ADDRESS] (Ткачук В.А.). Користувача в телефонному режимі було повідомлено про необхідність забезпечити доступ до приміщення, проте гр. [PERSON] відмовився. Ключі від приміщення в балансоутримувача відсутні. Проведені обстеження підтверджують Факт самовільного зайняття приміщення, яке перебуває у власності Львівської міської територіальної громади, а також використання даного приміщення з боку Відповідача без будь-яких правових підстав. Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормою ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно з ч.2 ст.327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Судом встановлено, що нежитлове приміщення (група приміщень), підвалу під індексом П15 загальною площею 8,5 м2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 96, перебуває в комунальній власності Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради, відповідач правових підстав для користування вказаними приміщення немає, незаконне користування та володіння відповідачем об`єкта комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування. Таким чином, враховуючі встановлені обставини справи, суд,

Outcome: approved