Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК«ЄАПБ») 12.08.2025 звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на свою користь суму заборгованості за договором позики № 2198775 в розмірі 19800 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2024 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №2198775 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики. ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику грошові кошти. Натомість відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконала, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру боржників № 41 від 24.01.2025 до договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідачки в сумі 19800 грн. з яких: 6000 грн. сума заборгованості за основним боргом; 12000 грн. сума заборгованості за відсотками; 1782,60 грн. комісія за надання позики. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, отже вона має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики № 2198775 в сумі 19800 грн. Ухвалою судді 19.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи сповіщеними про час і місце розгляду справи надісланням судової повістки про виклик у їх електронні кабінети у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. Представник позивача у позові просив про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подала, причин неявки не повідомила. Враховуючи, що відповідачка повідомлена, клопотання про відкладення розгляду справи, а також відзив не подала, причини неявки в судове засідання не повідомила, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. 15.09.2024між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики за №2198775, згідно з яким позичальник отримав 6000 грн. позики, строком на 30 днів, базова процентна ставка з другого дня користування позикою 0,01% (фіксована), комісія за надання позики 29,71% (а.с.6-9). 14.06.2021 між ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», як фактором, та ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як клієнтом, укладений договір факторингу за №14/06/21, предметом якого є зобов`язання фактора передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язувався відступити фактору право грошової вимоги (а.с.12-16). Згідно з п.1.1. вказаного договору, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Положеннями п.2.2.1 вищевказаного Договору факторингу визначено, що права вимоги, що передаються фактору для здійснення факторингу, є дійсними. 28.07.2021 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 була укладена Додаткова угода №2 в частині строку повідомлення боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надання інформації про фактора (а.с.12). Також, 24.01.2025 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 було укладено Додаткову угоду № 47, згідно з якою на користь Позивача було відступлено права вимоги згідно з Реєстром боржників №41 від 24.01.2025 (а.с.16). З витягу з Реєстру боржників №41 від 24.01.2025 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 вбачається, що позивачу було передано право вимоги до відповідача за договором №2198775 від 15.09.2024 на суму 19800 грн., з яких: 6000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 17,40 грн. заборгованість за відсотками, 1782,60 грн. - заборгованість за комісією, 12000 грн. заборгованість за пенею (а.с.19). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За положеннями ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16.03.2021 у справі №906/1174/18. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). Відповідно до ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. За таких обставин згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22.04.2021. Отже, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Враховуючи викладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Договором факторингу від 14.06.2021, укладеним між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем, конкретно визначено, що предметом договору є право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав. При цьому, окремим пунктом у договорі виділено, що права вимоги, що передаються фактору для здійснення факторингу, є дійсними. Отже, згідно з умовами вищевказаного договору факторингу, позивачу було відступлено права вимоги лише стосовно вимог, строк виконання зобов`язань за якими настав, тобто стосовно дійсних вимог, які існували на момент переходу прав вимоги. При цьому, жодних умов щодо передачі прав вимог, які виникнуть у майбутньому договір факторингу від 14.06.2021 не містить. Договір позики із [PERSON] був укладений 15.09.2024, тобто через 2 роки після укладення вищевказаного Договору факторингу, а тому строк виконання зобов`язань за ним не настав і право вимоги за ним не могло бути дійсним на момент укладання Договору факторингу 14.06.2021. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Даючи правову оцінку дослідженим судом доказам, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, щодо наявності у\~нього права\~вимоги за\~кредитним договором,\~укладеним 15.09.2024\~між [PERSON] \~та ТОВ\~«1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на його користь не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed