Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить суд визнати його біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування своїх вимог зазначає, що позивач та відповідач [PERSON] з 28 січня 2025 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. До його реєстрації їхні стосунки не носили постійний характер, вони періодично проживали разом. Так, [INFO] відповідач народила доньку [PERSON] , однак позивач не знав, що остання є його донькою, про її походження [PERSON] не розповідала. Згодом після відновлення їхніх стосунків у них народились спільні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2024 року вони з відповідачем остаточно вирішили сформувати сім`ю, проживають разом та ведуть спільне господарство, він виховує дітей та утримує їх належним чином. На початку 2025 відповідач повідомила про те, що її старша донька [PERSON] є дитиною позивача. Фактично ця обставина і стала остаточним поштовхом до офіційної реєстрації шлюбу. Однак, орган реєстрації актів цивільного стану відмовив їм у внесення відомостей, та повідомили, що визнання батьківства можливе лише у судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив,що у шлюбі з відповідачем перебуває з 28.01.2025, їхня дитина [PERSON] народилась у 2016, яка не записана на нього, оскільки не спілкувались з відповідачем, звренулись до органу державної реєстрації актів цивільного стану з спільною заявою про визнання батьківства, однак їм було відмовлено, у зв`язку з відсутністю ДНК-тесу, пояснив, що ДНК- тест не робив. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила, позов визнала пояснила, що почали проживати разом з 2018 року, до цього часу зустрічались, коли завагітніла, то вони з позивачем посварились, також мають двох спільних інших дітей, які записані на позивача, одружились лише в 2025, ДНК-тест не робили, оскільки він коштує грошей. Представник третьої особи Коростишівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Суд, заслухавши сторін у справі, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.01.2025, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] дитина [PERSON] , народилась [INFO] , матір`ю записана [PERSON] , а відповідно витягу № 00049490089 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відомості про батька зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. В листі начальника Коростишівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.06.2025 № 314/29.3-61, зазначено, що на підставі чинного законодавства та наданих сторонами документів, [PERSON] [INFO] не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , тому з метою захисту прав дитини, вважає, що визнання батьківства або усиновлення відносно [PERSON] , [INFO] необхідно розглянути в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного Кодексу України (далі СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 р. № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 р. у справі № 591/6441/14-ц, зроблено наступний висновок. Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed