Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів, відповідно до якого просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення [PERSON] у житловий будинок [ADDRESS] з наданням ключів від вхідних дверей вказаного будинку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить 50/144 частин будинку [ADDRESS] . Відповідачам, кожному окремо, на праві власності належить по 47/144 частин цього будинку. Незважаючи на те, що майно перебуває у спільній власності, відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні власністю та не допускають її до будинку, а законні вимоги щодо усунення цих перешкод ігнорують. Тому просить в судовому порядку усунути ці перешкоди. Правом на подання відзиву відповідачі не скористались. Натомість, подали зустрічний позов про припинення права власності [PERSON] на 50/144 частин будинку [ADDRESS] , шляхом виплати їй грошової компенсації та визнання за [PERSON] і [PERSON] права власності на 25/144 частин будинку за кожним. В обґрунтування зустрічного позову посилаються на те, що вони є братом і сестрою між собою, а відповідач за цим позовом є їхньою рідною тіткою, з якою вони перебувають у неприязних відносинах, зокрема, через поділ спадщини. Спірний будинок має дві кімнати, в одній з них проживає позивач [PERSON] з сім`єю та малолітнім сином, а в іншій - позивач [PERSON] . Загальна площа будинку становить 55 кв.м. Спільне користування зазначеним майном разом з позивачем є неможливим як з огляду на невелику площу будинку, так і з огляду на те, що між сторонами відсутня комунікація, а зі сторони відповідача постійно вчиняються недобросовісні дії. Малолітній син позивача [PERSON] боїться відповідача, і у зв`язку з постійними конфліктами спільне користування будинком може нанести дитині моральну травму. Частка, яка належить відповідачу є незначною та не може бути виділена, а припинення права власності на неї не завдасть істотної шкоди, оскільки позивач ніколи не проживала в цьому будинку та має на праві власності інше житло, в якому проживає і яке знаходиться поруч. Вказані обставини в сукупності дають підстави припинити право власності відповідача на частку в будинку, у зв`язку з чим і звернулися з цим позовом. Відповідна сума компенсації внесена на депозитний рахунок суду. Відповідач не погодилась та подала відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначає, що її частка є значною, а висновки про неможливість виділу цієї частки не підтверджується жодними доказами. Також заперечувала проти визначеної позивачами розміру компенсації, однак в подальшому відмовилась від цього, коли на депозитний рахунок суду було внесено суму компенсації, яка визначена відповідним експертним висновком, складеним на її замовлення. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування не було подано. Позовна заява поступила до суду 12.02.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.02.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Зустрічна позовна заява надійшла до суду 10.03.2025 року, тобто в межах строку для подання відзиву. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 09.04.2025 року, прийнято цю заяву та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом. Суд також перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання та визначив строк і черговість подання заяв по суті справи за зустріним позовом. Після цього позивач за первісним позовом подала висновок експерта про визначення вартості належних позивачу 50/144 частин будинку, згідно з яким вартість цієї частки становить 744156,0 гривень. Відповідачі в свою чергу, надали додаткові квитанції про внесення на депозитний рахунок суми в загальному розмірі 744156,0 гривень. Всі ці документи суд долучив до матеріалів справи. Також, ухвалою суду від 29.04.2025 року, яка постановлена без оформлення окремого процесуального документа і занесена до протоколу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи за зустрічним позовом залучено Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.06.2025 року. Справа призначена до судового розгляду по суті. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу вимог частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач [PERSON] за первісним позовом, а також її представник - адвокат Свищо С.М. під час виступу з вступним словом висловились про підтримання позовних вимог за первісною позовною заявою з підстав, викладених у ній. Просять такий позов задоволити. Проти зустрічної позовної заяви заперечили з підстав, викладених у відзиві. Позивач при цьому додатково зазначила, що має намір у майбутньому подарувати свою частку дітям та онукам. Просять у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їхній представник - адвокат Рачкевич Н.В. під час виступу з вступним словом підтримали зустрічну позовну заяву з підстав, викладених у ній. Просять такий позов задоволити, що виключає можливість задоволення первісної позовної заяви. Підтвердили, що у позивача відсутній доступ до будинку та немає ключів. Між сторонами близько восьми років існують неприязні відносини. Крім того, вселення позивача завдасть шкоди малолітній дитині [PERSON] , [INFO] . Вважають, що єдиний спосіб вирішити конфліктну ситуацію, є припинення права власності позивача, яка має інше житло та остання не приймає жодної участі в обслуговуванні зазначеного житлового будинку. Представник третьої особи за зустрічним позовом Органу опіки\~та піклування\~Личаківської районної\~адміністрації Львівської\~міської ради в судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, 22.09.2025 року скерував суду письмові пояснення та клопотання про розгляд справи без його участі. Проти первісного позову заперечує, при ухваленні рішення просить врахувати інтереси дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задоволити з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12.03.2024 (а.с.18-23), яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26.09.2024 року (а.с.24-29), позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 50/144 частин будинку [ADDRESS] . Цим же рішенням за відповідачами [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 47/144 частин цього будинку за кожним. Згідно технічного паспорту (а.с.107-109), загальна площа будинку становить 55,1 кв.м. Будинок складається з двох кімнат, кухні та санвузла. Також, згідно договору дарування від 24.11.2010 року (а.с.83-85) позивач є одноосібним власником будинку [ADDRESS] , що розташований поруч із спірним будинком. Згідно висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи (а.с.158-169), який складено на замовлення позивача [PERSON] , вартість 50/144 частин будинку [ADDRESS] становить 744156,0 гривень. Вказана сума в повному обсязі внесена відповідачами на депозитний рахунок суду, що підтверджується банківськими квитанціями (а.с.137, 178, 179А). Відповідачем [PERSON] на депозитний рахунок суду внесено загалом 369156,0 гривень, а відповідачем [PERSON] 375000,0 гривень. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України). У справі яка розглядається наявність у позивача перешкод у користуванні майном підтверджено самими відповідачами, які визнали, що у позивача не має доступу до будинку та ключів від нього. Відтак, вимоги первісного позову в загальному є обґрунтованими, однак, висновок про задоволення цього позову можливо зробити лише за наслідками вирішення зустрічного позову, адже задоволення такого позову виключає можливість задоволення первісного позову. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20. Тобто, стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17, у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі № 344/120/16-ц, від 11.12.2023 року у справі № 442/7979/21, від 04.12.2024 року у справі № 753/5150/22, від 26.03.2025 року у справі № 758/1302/23. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». Отже, припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто, можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення такого порушення, тому суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси і заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на відповідну частку. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2024 року у справі № 671/1543/21 дійшов висновку, що право відповідача на частку у спільному майні підлягає припиненню за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на таку частку. Відсутність конструкції «за наявності одночасно» у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин. На думку суду, у справі яка розглядається підстави для припинення права позивача на частку у спільному майні наявні і при цьому, таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачу за зустрічним позовом та членам її сім`ї. Так, згідно встановлених обставин відповідачу за зустрічним позовом на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] і ніщо не свідчить про те, що спірний будинок використовувався нею або членами її сім`ї як місце постійного проживання. Отже, її житлові та інші права не будуть порушені і вона не зазнає істотної шкоди, а відтак, для припинення права на частку у майні наявна підстава, передбачена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України. Крім того, суд також враховує ту обставину, що пропорційно розміру частки, позивачу фактично належить дещо більше ніж 19 кв.м. в будинку, у якому згідно технічного паспорта наявна лише одна кухня, один санвузол та є один вхід, а жодна із житлових кімнат за своєю площею не відповідає частці позивача - одна кімната має більшу площу (22,3 кв.м.), а інша - меншу (15,8 кв.м.). Також суд приймає до уваги інтереси малолітнього сина відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , який щоразу страждає, коли він стає очевидцем конфліктів між сторонами. З урахуванням цих обставин, а також відверто неприязних відносин між співвласниками, чого сторони не оспорюють, суд вважає доведеним, що спільне володіння і користування майном є неможливим. Отже, для припинення права на частку у спільному майні наявна підстава, передбачена пунктом 3 частини першої статті 365 ЦК України. Враховуючи дані технічного паспорту, а також положення статті 183 ЦК України, спірний будинок є неподільною річчю і жодних доказів про протилежне, зокрема, про можливість поділу будинку на два окремих об`єкти позивачем не надано. Отже, для припинення права на частку у спільному майні наявна підстава, передбачена пунктом 2 частини першої статті 365 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У постанові Верховного Суду від 13.07.2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1443цс16 сформульовано висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. З огляду на те, що спірний будинок має лише один вхід, одну кухню та один санвузол, технічна можливість виділення належної позивачу частки, де був би окремий вхід, виключається, і при таких обставинах, належну їй частку слід вважати незначною, оскільки її розмір у поєднанні з технічними характеристиками будинку, з одного боку, не дозволяє провести його поділ на два окремі об`єкти, а з іншого, не дозволяє забезпечити повноцінне користування будинком, санвузлом, кухнею та входом. Отже, для припинення права на частку у спільному майні наявна підстава, передбачена пунктом 1 частини першої статті 365 ЦК України. Сума, яка внесена на депозитний рахунок відповідає ринковій вартості частки відповідача за зустрічним позовом, чого остання не оспорює. Таким чином, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, а також зважуючи інтереси сторін, малолітньої дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення права позивача на частку у спірному майні з виплатою їй відповідної компенсації та визнання за позивачами за зустрічним позовом права власності на відповідні частки. Тому, зустрічний позов необхідно задовольнити, що виключає можливість задоволення первісного позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню. Оскільки зустрічний позов суд задовольнив, сплачений при його поданні судовий збір у розмірі 2500,0 гривень підлягає стягненню на користь позивачів за таким позовом, кожен з яких сплатив по 1250,0 гривень, що стверджується відповідними квитанціями (а.с.65, 66).

Outcome: approved