Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

23.04.2025 року представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» Дорошенко\~О.В. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №770391559 від 01.09.2024 року в розмірі 57199,00 грн, судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 01.09.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №770391559 (далі - Договір), у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 23100,00 грн. Відповідно до умов розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua. На виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при укладанні Договору. Проте в порушення умов Договору та Правил відповідач не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені строки. 05.11.2024 року між ТОВ «Манівеошвидка фінансовадопомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу №МВ-ТП/7, згідно з яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, в тому числі і до відповідача за договором №770391559 від 01.09.2024 року. Зобов`язання зі сторони кредитора за Договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед ТОВ «Таліон Плюс» становить 68749,00 грн. Розмір штрафних санкцій, вказаний в загальному розрахунку заборгованості позивачем до позовних вимог не включено. Загальна сума заборгованості, заявлена до стягнення 57199,00 грн, з яких: 23100,00 грн - заборгованість по кредиту, 34099,00 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Ухвалою судді від 24.04.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.05.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Шелудько\~О.О. через систему «Електронний суд» надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому адвокат вважала позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову такими, що їх не підтвердженою належними та допустимими доказами. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту видачі кредиту, та розміру заборгованості. Крім того, строк кредитування за договором №770391559 від 01.09.2024 року становить 30 днів, та після закінчення строку кредитування у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. Натомість, позивач продовжував нараховувати проценти відповідачу після спливу строку кредитування. Повідомлення про дострокове розірвання договору з вимогою здійснити оплату всієї суми заборгованості є необґрунтованим, та відповідач його не отримував. Також представник відповідача зазначила про відсутність належних доказів на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» за договором №770391559 від 01.09.2024 року, так як наданий позивачем Реєстр прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/7 від 05.11.2024 року, містить тільки номер та дату кредитного договору, прізвище позичальника та суму боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та на кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, тощо. Реєстри боржників є документами, які створені первісним кредитором та позивачем, а тому зазначена в них інформація , за умови відсутності первинних документів, не є доказом наявності заборгованості. Докази направлення первісним кредитором відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги відсутні. Оскільки позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі, зазначеному у позовній заяві, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі та представник відпвідача просила у їх задоволенні відмовити. 26.05.2025 року року представник позивача ТОВ «Таліон Плюс» Дорошенко\~О.В. через систему «Електронний суд» надіслала до суду відповідь на відзив. Вказала, що відповідач, укладаючи кредитний договір, пройшов верифікацію, тим самим підтвердив актуальність та належність його персональних даних, в тому числі фінансового номера телефона та номера банківської карти для зарахування грошових коштів, електронну адресу. Кредитні кошти було перераховано відповідачу у відповідності до вимог ЗУ «Про платіжні послуги», що підтверджується інформаційними довідками платіжних установ, які діють на підставі ліцензії, долучені до позовної заяви платіжні документи містять електронні підписи. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач не надав на підтвердження своїх доводів жодних доказів. Детальний розрахунок за договором, що включає інформацію стосовно щоденних нарахувань та сплат з дати укладення договору та по дату формування розрахунку було надано до позовної заяви. В свою чергу сторона відповідача не скористалась своїм правом та не надала суду альтернативного розрахунку заборгованості. Щодо строку кредитування, представник позивача зазначала, посилаючись на положення договору №770391559 від 01.09.2024 року, що сторонами був обумовлений 30-денний строк дисконтного періоду з можливістю його поновлення та пролонгації. Кінцевою датою повернення кредиту є 01.10.2029 року. Отже, проценти за договором нараховані первісним кредитором та позивачем у відповідності до умов договору №770391559 від 01.09.2024 року. Щодо відступлення права вимоги позивачем надано копію договору факторингу від 05.11.2024 року №МВ-ТП/7, реєстру боржників та докази оплати фінансування за договором факторингу. Реєстр прав вимог підписувався сторонами договору в електронному вигляді. Неповідомлення боржника про заміну кредитора надає йому право на погашення заборгованості первісному кредитору, але не звільняє йоговід обов`язку погашення заборгованості. Також вказувала на не спростування представником презумпції правомірності договору та що усі права, набуті сторонами за таким договором повинні безперешкодно здійснюватись, а обов`язки підлягають виконанню. На підставі викладеного представник позивача просила позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. 25.06.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Шелудько\~О.О. через систему «Електронний суд» надіслала до суду додаткові пояснення у справі, у яких наполягала на відсутності належних та допустимих доказів отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору №770391559 від 01.09.2024 року, протиправності нарахування процентів поза межами погодженого сторонами строку кредитування, а також відсутності належного підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором №770391559 від 01.09.2024 року позивачу. З огляду на зазначене, просила у задоволенні позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс» до [PERSON] відмовити. Представник позивача ТОВ «Таліон Плюс» в судове засідання не зявилася. Через систему «Електронний суд» надіслала до суду заяву у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі просила їх задовольнити та розглядати справу у відсутності представника позивача на підставі наявних у матеріалах справи доказів, доводів, відображених у відповіді на відзив та інформації про рух коштів відповідача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача, адвокат Шелудько\~О.О. в судове засідання не зявилася. Через систему «Електронний суд» надіслала до суду заяву, у якій просила справу розглядати без участі відповідача та його представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК Україниособа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.09.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №770391559. Договір [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором EKGF. Крім того, 01.09.2024 року [PERSON] був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №770391559 від 01.09.2024 року, про що свідчить його підпис електронним одноразовим ідентифікатором 3754. Відповідно до п. 2.1 Договору №770391559 від 01.09.2024 року кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у виді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту в розмірі 23100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п. 2.2. Договору №770391559 від 01.09.2024 року сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 Договору, є загальною сумою кредиту за цим договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Пунктом 2.3 Договору №770391559 від 01.09.2024 року визначено, що перший транш за договором у сумі 8000,00 грн надається позичальнику 01.09.2024 року (що є датою надання кредиту). Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором (п. 2.4. Договору). Відповідно до п.\~3.1. Договору №770391559 від 01.09.2024 року, позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2 Договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором. Відповідно до п.5.1 Договору №770391559\~від 01.09.2024\~року кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки №4731-21XX-XXXX-2960, що відбувається не пізніше ніж протягом 3(трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. Відповідно до п. 7.1, 7.3 Договору №770391559 від 01.09.2024 року рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредитуза всіма траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 02.10.2024 року. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 01.10.2029 року. У разі якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом Дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначається шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання) (п. 8.2 Договору №770391559 від 01.09.2024 року). Відповідно до п. 8.3 Договору базова процентна ставка складає 1% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365 % річних. Відповідно до п. 9.1.1.1. Договору Товариство має право вимагати від Відповідача повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим Договором. Пунктом 9.1.1.5 Договору сторони визначили, що Товариство має право в будь-який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, без згоди Позичальника відступити права грошової вимоги за Договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу. Відповідно до п. 9.1.1.7. Договору у разі затримання Відповідачем сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць новий кредитор має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Відповідача про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Відповідача. Повідомлення про дострокове розірвання договору додається до позовної заяви. Відповідно до п. 11 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного і належного їх виконання. Позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в томучислі інформацію, передбачену ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», яка необхідна на отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспоті споживчого кредиту та Правилах (п. 14.10 Договору). Паспорт споживчого\~кредиту продукту\~«Смарт» до\~Договору №770391559\~від 01.09.2024\~року містить інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Згідно додаткової угоди від 01.09.2024 року до Договору №770391559 від 01.09.2024 року сторонами погоджено надання кредитодавцем позивальнику траншу в сумі 1100,00 грн. Згідно додаткової угоди від 01.09.2024 року до Договору №770391559 від 01.09.2024 року сторонами погоджено надання кредитодавцем позивальнику траншу в сумі 500,00 грн. Згідно додаткової угоди від 01.09.2024 року до Договору №770391559 від 01.09.2024 року сторонами погоджено надання кредитодавцем позивальнику траншу в сумі 2000,00 грн. Згідно додаткової угоди від 03.09.2024 року до Договору №770391559 від 01.09.2024 року сторонами погоджено надання кредитодавцем позивальнику траншу в сумі 500,00 грн. Згідно додаткової угоди від 03.09.2024 року до Договору №770391559 від 01.09.2024 року сторонами погоджено надання кредитодавцем позивальнику траншу в сумі 1000,00 грн. Згідно додаткової угоди від 03.09.2024 року до Договору №770391559 від 01.09.2024 року сторонами погоджено надання кредитодавцем позивальнику траншу в сумі 1000,00 грн. Згідно додаткової угоди від 04.09.2024 року до Договору №770391559 від 01.09.2024 року сторонами погоджено надання кредитодавцем позивальнику траншу в сумі 1000,00 грн. Згідно додаткової угоди від 04.09.2024 року до Договору №770391559 від 01.09.2024 року сторонами погоджено надання кредитодавцем позивальнику траншу в сумі 8000,00 грн. За змістом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (стаття 3 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 01.09.2024 року договору кредитної лінії №770391559 та додаткових угод до нього в електронній формі є доведеним та відповідає приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію». На підтвердження переказу грошових коштів позичальнику позивачем надано: платіжне доручення (заяву) на переказ та зарахування грошових коштів від платника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» отримувачу [PERSON] згідно кредитного договору №770391559 від 01.09.2024 року з відміткою про виконання платежу ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору №8662 від 27.06.2024 року. Сума 1000,00 грн. Дата 04.09.2024 року; платіжне доручення (заяву) на переказ та зарахування грошових коштів від платника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» отримувачу [PERSON] згідно кредитного договору №770391559 від 01.09.2024 року з відміткою про виконання платежу ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору №8662 від 27.06.2024 року. Сума 2000,00 грн. Дата 01.09.2024 року; платіжне доручення (заяву) на переказ та зарахування грошових коштів від платника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» отримувачу [PERSON] згідно кредитного договору №770391559 від 01.09.2024 року з відміткою про виконання платежу ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору №8662 від 27.06.2024 року. Сума 1000,00 грн. Дата 03.09.2024 року; платіжне доручення (заяву) на переказ та зарахування грошових коштів від платника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» отримувачу [PERSON] згідно кредитного договору №770391559 від 01.09.2024 року з відміткою про виконання платежу ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору №8662 від 27.06.2024 року. Сума 1100,00 грн. Дата 01.09.2024 року. Крім того, надано підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, адресовані ТОВ «Манівео фінансова допомога» від ТОВ «ПрофітГід», за якими підтверджено, що в рамках Догвору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-757 від 06.09.2023 року та на підставі платіжних інструкцій відправника, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено успішні перекази грошових коштів на рахунок отримувача: відправник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», номер платіжної картки [NUMBER] емітент PRIVAT BANK, дата 01.09.2024 року, сума переказу 8000,00 грн, опис Credit transaction ІНН 3503712513 [PERSON] договір (оферта) №770391559 від 01.09.2024 року; відправник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», номер платіжної картки [NUMBER] емітент PRIVAT BANK, дата 01.09.2024 року, сума переказу 500,00 грн, опис Credit transaction ІНН 3503712513 [PERSON] договір (оферта) №770391559 від 01.09.2024 року; відправник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», номер платіжної картки [NUMBER] емітент PRIVAT BANK, дата 03.09.2024 року, сума переказу 500,00 грн, опис Credit transaction ІНН 3503712513 [PERSON] договір (оферта) №770391559 від 03.09.2024 року; відправник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», номер платіжної картки [NUMBER] емітент PRIVAT BANK, дата 03.09.2024 року, сума переказу 1000,00 грн, опис Credit transaction ІНН 3503712513 [PERSON] договір (оферта) №770391559 від 03.09.2024 року; відправник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», номер платіжної картки [NUMBER] емітент PRIVAT BANK, дата 04.09.2024 року, сума переказу 8000,00 грн, опис Credit transaction ІНН 3503712513 [PERSON] договір (оферта) №770391559 від 03.09.2024 року. Згідно довідок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №770391559/15042025/Э від 15.04.2025 року, кредитодавцем/платником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога було ініційовано платіжні операції, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, та на рахунок отримувача 4731-21хх-хххх-2960 надавачем платіжних послуг було проведено платіжні операції: 01.09.2024 року на суму 8000,00 грн; 01.09.2024 року на суму 1100,00 грн; 01.09.2024 року на суму 500,00 грн; 01.09.2024 року на суму 2000,00 грн; 03.09.2024 року на суму 500,00 грн; 03.09.2024 року на суму 1000,00 грн; 03.09.2024 року на суму 1000,00 грн; 04.09.2024 року на суму 1000,00 грн; 04.09.2024 року на суму 8000,00 грн. Оцінюючи доводи представника відповідача щодо відсутності доказів перерахування грошових коштів суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Відповідно до частини першої статті 13\~Закону №\~675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Відповідно до ч.\~4 ст.\~31 ЗУ «Про платіжні послуги» після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію: 1) відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача (за наявності технічної можливості); 2) суму платіжної операції у валюті рахунку платника та у валюті платіжної операції; 3) суму всіх комісійних винагород та зборів, що утримані з платника за виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо); 4) курс перерахунку іноземної валюти (якщо платнику надавалися послуги з виконання операцій з обміну іноземної валюти); 5) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування (у разі її зазначення). Враховуючи, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є фінансовою, а не банківською установою, тому зважаючи на положення Закону України «Про платіжні послуги», платіжне доручення про перерахування коштів на банківський рахунок (платіжну картку), та підтвердження про здійснення переказу грошових коштів є первинними обліковими документами, що підтверджують факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити. Крім того, згідно відомостей, наданих АТ КБ «ПриватБанк» від 08.07.2025 року №20.1.0.0.0/7-250702/67357-БТ, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , [NUMBER] , яка містить зарахування: 03.09.2024 року в розмірі 1000,00 грн, PointV, виплата займу Moneyveo; 01.09.2024 року в розмірі 2000,00 грн, PointV, виплата займу Moneyveo; 01.09.2024 року в розмірі 500,00 грн, payway1*tr4av; 01.09.2024 року в розмірі 8000,00 грн, payway1*tr4av; 01.09.2024 року в розмірі 1100,00 грн, PointV, виплата займу Moneyveo; 03.09.2024 року в розмірі 500,00 грн, payway1*tr4av; 03.09.2024 року в розмірі 1000,00 грн, payway1*tr4av; 04.09.2024 року в розмірі 1000,00 грн, PointV, виплата займу Moneyveo; 04.09.2024 року в розмірі 8000,00 грн, payway1*tr4av. Інформація, надана АТ КБ «ПриватБанк» щодо зарахувань на карту [PERSON] відповідає змісту виписки по його рахунку від 08.07.2025 року за період з 01.09.2024 року по 04.09.2024 року, а також інформації від надавачів платіжних послуг. З огляду на викладене, суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження переказу грошових коштів позичальнику [PERSON] первісним кредитором. З розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що за період з 01.09.2024 року по 05.11.2024 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №770391559 від 01.09.2024 становить 49345,00 грн, з яких: 23100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14695,00 грн - заборгованість за процентами, 11550,00 грн - неустойка. 05.11.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/7, згідно з яким право вимоги щодо стягнення заборгованості з боржників, указаних у відповідних Реєстрах прав вимоги було відступлено ТОВ «Таліон плюс». Відповідно до Реєстру прав вимоги від 05.11.2024 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] у розмірі 49345,00 грн, з яких: 23100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14695,00 грн - заборгованість за процентами, 11550,00 грн - неустойка. На підтвердження оплати за договором факторингу № МВ-ТП/7 позивачем надано копію платіжної інструкції №1000 від 30.12.2024 року з відповідним призначенням платежу на суму 3154154,54 грн. Згідно витягу із Державного реєстру фінансових установ №27-0026/18861 від 11.03.2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» може надавати послуги факторингу. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надсилало [PERSON] повідомлення №770391559/05112024/Э від 05.11.2024 року про відступлення права вимоги за договором №770391559 від 01.09.2024 року у якому зазначено, що право вимоги за вказаним договором перейшло до ТОВ «Таліон плюс». 29.01.2025 року ТОВ «Таліон плюс» надсилало [PERSON] на електронну адресу, зазначену ним у Договорі, повідомлення про дострокове, з 29.01.2025 року, розірвання кредитного договору №770391559 від 01.09.2024 року, у зв`язку з простроченою заборгованістю за вказаним кредитним договором. Згідно з розрахунком ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість відповідача за кредитним договором №770391559 від 01.09.2024 року за період з 05.11.2024 року по 28.01.2025 року (до часу повідомлення про дострокове розірвання договору) становить 68749,00 грн з яких: 23100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 34099,00 грн - заборгованість за процентами, 11550,00 грн - неустойка. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Слід зазначити, що згідно з вимогами статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення прав вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитних заборгованостей на рахунки первісних кредиторів, які вказані в кредитних договорах, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивачем на підтвердження факту відступлення\~права вимоги\~надано копію\~договору факторингу,\~реєстр прав\~вимоги,\~який містить\~дані за\~кредитним договором\~з [PERSON] ,\~копію платіжної\~інструкції на підтвердження оплати за договором. Отже, доводи представника відповідача щодо відсутності належного підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача є безпідставними. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.\~1 ст.\~1048 ЦК). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як зазначено вище, відповідно до п. 7.1, 7.3 Договору №770391559 від 01.09.2024 року рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 02.10.2024 року. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 01.10.2029 року. Водночас, позивачем, як новим кредитором, направлено відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків. Отже, враховуючи положення ст.\~1050 ЦК України, строк виконання зобов`язань настав 01.09.2024 року. І саме до цього строку ТОВ «Таліон Плюс», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу, мав право нараховувати передбачені кредитними договорами проценти за користування кредитом. При цьому слід зазначити, що доводи представника відповідача щодо нарахування позивачем та первісним кредитором процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування ґрунтуються на хибному тлумаченні умов договору, так як 02.10.2024 року є датою закінчення погодженого сторонами дисконтного періоду, а не строку кредитування. Згідно з розрахунком ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість відповідача за кредитним договором №770391559 від 01.09.2024 року за період з 05.11.2024 року по 28.01.2025 року (до часу повідомлення про дострокове розірвання договору) становить 68749,00 грн з яких: 23100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 34099,00 грн - заборгованість за процентами, 11550,00 грн - неустойка. Водночас, до стягнення позивачем звернуто заборгованість у розмірі 57199,00 грн, з яких: 23100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 34099,00 грн - заборгованість за процентами, що є правом позивача. Вілповідачем доводів на спростування розрахунку заборгованості, відомостей про повернення кредитних коштів не надано. За такого, суд вважає доведеним, що внаслідок невиконання відповідачем взятих за договором зобовязань утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору факторингу. За таких обставин, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат по справі суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції Українитаст.15 ЦПК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи додано: договір про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та адвокатським обєднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій»; додаткову угоду №356 від 30 грудня 2024 року до договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 30 грудня 2024 року, за яким вартість наданих послуг складає 5 000 грн, а саме: підготовка позовної заяви - 3500 грн, підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога) - 500 грн, підготовка до розгляду справи - 1000 грн; платіжну інструкцію №1256 від 30 грудня 2024 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордера. Отже, суд вважає, що позивачем надані достатні та допустимі докази на підтвердження суми витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач не подав заперечень з приводу неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу, а суд, в свою чергу, не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у повному обсязі у розмірі 2422,40 грн витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн.

Outcome: approved