Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

ТОВ "Сучасний Факторинг" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 19047,34 грн за Кредитним договором № 20240053460 по продукту "Кошти в кредит" від 29.03.2024 р, укладеним між [PERSON] та ТОВ "Сучасний Факторинг". В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві вказав, що 29.03.2024 між ТОВ "Сучасний Факторинг" та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 20240053460 по продукту "Кошти в кредит", відповідно до умов якого ТОВ "Сучасний Факторинг" надало [PERSON] кредит в розмірі 17250,00 грн, з яких 15000,00 грн перераховано на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] та 2250,00 грн перераховано на рахунок ТОВ "Сучасний Факторинг" в оплату зобов`язань [PERSON] зі сплати комісії за надання кредиту. Кредит надано строком на 12 місяців, тобто до 29.03.2025 р включно. Процентна ствака 7% в місяць. Орієнтовна загальна варість кредиту на дату укладення Договору 29.03.2024 - 31740,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 365,60%. Комісія за управління (обслуговування) кредиту (4% від загальної суми кредиту) 690,00 грн. Комісія за надання кредиту (15% від чистої суми кредиту) 2250,00 грн. Відповідачка кредитні кошти отримала, але свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 19047,34 грн, з яких: 8625,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6282,34 грн заборгованість за сумою комісії/відсотків та 4140,00 грн заборгованість за сумою комісії за обслуговування. Тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 20240053460 по продукту "Кошти в кредит" від 29.03.2024 р в розмірі 19047,34 грн та стягнути з відповідачки судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025 цивільна справа № 682/1893/25 передана на розгляд судді Зеленській В.І. (а.с.29). Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 31.07.2025 відкрите провадження у справі № 682/1893/25 і справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін як малозначна. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи судом у спрощеному провадженні без участі сторін, відзив на позов не подала. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, суд приходить до наступного. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 3-6, ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова Установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 29 березня 2024 року між ТОВ "Сучасний Факторинг" та [PERSON] укладений Кредитний договір № 20240053460 по продукту "Кошти в кредит" шляхом підписання кредитного договору відповідачкою електронним підписом з використанням наданого кредитодавцем одноразового ідентифікатора G-5971 (а.с.15-21). Відповідно до умов Договору ТОВ "Сучасний Факторинг" надало [PERSON] кредит у розмірі 17250,00 грн строком на 12 місяців з кінцевим терміном повернення 29.03.2025 р включно. Процентна ставка (звичайна) 7% в місяць. База для розрахунку процентів - на початкову загальну суму кредиту, протягом всього строку кредиту. Комісія за надання кредиту (15% від чистої суми кредиту) 2250,00 грн. Орієнтовна загальна варість кредиту на дату укладення Договору 29.03.2024 - 31740,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 365,60%. Комісія за управління (обслуговування) кредиту (4% від загальноїх суми кредиту) 690,00 грн (п.2.9). ТОВ "Сучасний Факторинг" надало [PERSON] кредит на умовах його строковості, повернення та платності (п.3.1). Кредит надано відповідно до його цільового призначення шляхом використання реквізитів платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] у розмірі 15000,00 грн, а 2250,00 грн зараховано на рахунок ТОВ "Сучасний Факторинг" в рахунок оплати зобов`язання [PERSON] зі сплати комісії за надання кредиту, передбаченої п.2.9 Договору (п.3.2). Вказане також стверджується Паспортом споживчого кредиту по продукту "Кошти в кредит" - Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), який містить електронний підпис [PERSON] G-5971 (а.с.22) та Довідкою про ідентифікацію з якої вбачається, що [INFO] о 15 год 38 хв на мобільний номер телефону [NUMBER] було надіслано одноразовий ідентифікатор 5971 (а.с.14). Укладення Кредитного договору здійснене в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, доступ до якої забезпечений відповідачу через сайт або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Отже, Кредитний договір № 20240053460 по продукту "Кошти в кредит" від 29.03.2024 р був укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Викладене узгоджується також з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. З виписки з особового рахунку за Кредитним догвором № 20240053460 від 29.03.2024 року вбачається, що відповідачка [PERSON] здійснювала погашення кредитної заборгованості. Залишок неспалченої заборгованості складає 19047,34 грн. з яких: 8625,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6282,34 грн заборгованість за сумою комісії/відсотків та 4140,00 грн заборгованість за сумою комісії за обслуговування. Станом на 16.06.2025 заборгованість за Кредитним договором № 20240053460 від 29.03.2024 р не погашена (а.с.23). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором № 20240053460 по продукту "Кошти в кредит" від 29.03.2024 р не виконала, борг по тілу кредиту та відсотках не погасила, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідачки комісії за обслуговування, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. З урахуванням викладеного, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Враховуючи наведене, умови щодо обов`язку відповідачки щодо сплати комісії за видачу кредиту є нікчемними, а сума комісії підлягає списанню. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача комісії за обслуговування кредиту в розмірі 4140,00 грн задоволенню не підлягають. Позовна заява ТОВ "Сучасний Факторинг" подана через систему "Електронний суд", тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору в сумі 2422,40 грн (а.с.1). Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню в користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1895,88 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу, які складають 6500,00 грн і підтверджуються наданими доказами: Договором № 20/06-СФ від 20 червня 2025 року про надання правничої допомоги, укладеним між ТОВ "Сучасний Факторинг" та Адвокатським Бюро "Тараса Онищенка" (а.с.9-11), Актом прийому-передачі наданих послуг від 20 червня 2025 року з якого вбачається, що Адвокатське Бюро "Тараса Онищенка" взяло на себе зобов`язання надати правничу допомогу, а саме надати усну консультацію та скласти позовну заяву про стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с.17-18) та платіжною інструкцією в національній валюті від 07 липня 2025 р № 74063 (а.с.13). Визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката відповідає умовам договору про надання правничої допомоги, доказам щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості . Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Відповідачка не висловила заперечень щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу. Проте, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України щодо стягнення судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, те, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 5087 грн 20 коп.

Outcome: partial