Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Пащук А.І. подав до Кам`янко-Бузького районного суду Львівської області позов до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.01.2021 інфляційні втрати в розмірі 21087,50 та трьох відсотків річних в сумі 3443,66 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 22.11.2018, було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 70 000 грн. моральної шкоди. На виконання вище вказазаного судового рішення був виданий виконавчий лист на підставі якого відкрите виконавче провадження № 58012088. Станом на 10.03.2023 заборгованість відповідача становить 48 158,47 грн. У зв`язку із тим, що заборгованість за рішенням суду непогашена позивач вважаючи свої права порушеними звернулася до суду та просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за ст. 625 ЦК України. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 23.05.2023, для розгляду цієї справи визначено суддю Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Самсіна М.Л.. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 справа передана судді Костюк У.І.. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України 12.02.2025 судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13.02.2025 було відкрито провадження у справі, розгляд визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 14.05.2025, в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження відмовлено. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Пащук А.І. на адресу суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні витмоги підтримують, так як відповідачем рішення судів про відшкодування шкоди не виконанні та просив суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За таких обставин суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Водночас, судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 23.04.2018 Червоноградським міським судом Львівської області по справі № 459/184/18 прийнято рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволено частково та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 22.11.2018 рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23.04.2018 змінено та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 70 000 гривень моральної шкоди В решті рішення суду залишити без змін /а.с. 18-24/. 20.12.2021 Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області по справі № 459/505/21 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Кам`янка-Бузький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про стягнення грошових коштів задоволено та з з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 22.11.2018 по 01.01.2021 стягнуто інфляційні витрати в розмірі 5848 грн. 58 коп. (п`ять тисяч вісімсот сорок вісім гривень п`ятдесят вісім копійок): 3% річних в сумі 3661 грн. (три тисячі шістсот шістдесят одну) грн. а всього 9509 грн. 58 коп. (дев`ять тисяч п`ятсот дев`ять грн. п`ятдесят вісім копійок) /а.с. 14-17/. Згідно відповіді Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 10.03.2023 щодо виконання виконавчого листа № 459/184/15 виданого 18.12.2018 Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з [PERSON] моральної шкоди видно, що державним виконавцем вживалися заходи з метою повного та своєчасного виконання рішення суду, однак заборгованість станом на 03.03.2023 становить 48\~158,47 грн. Позивачка [PERSON] звертаючись до суду зазначає, що так як відповідач [PERSON] допустив прострочення грошового зобов`язання, що виникло на підставі судового рішення це тягне за собою відповідальність передбачену законом, тому з нього підлягає стягнення інфляційні нарахування та три проценти річних. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду з відзивом на позовну заяву не звертався, розрахунки представлені стороною позивача не спростовував. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц та постанові від 19.06.2019 року в справі № 646/14523/15-ц). Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Разом з тим згідно позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За змісту вище вказаного нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. З представлених матеріалів справи судом встановлено, що на підставі вище вказаного судового рішення від 22.11.2018 для [PERSON] виникло зобов`язання перед позивачкою [PERSON] з відшкодування 70 000, 00 грн. моральної шкоди. Матеріали справи не містять доказів повного виконання судового рішення про стягнення з відповідача гррошових коштів, що і відповідачем в ході розгляду справи не заперечувалося та не спростовувалося. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Таким чином, враховуючи те, що станом на момент звернення [PERSON] з даним позовом грошове зобовязання відповідача [PERSON] щодо сплати грошових кошів, яке виникло та підставі судового рішення про відшкодування моральної шкоди не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, адже станом на 03.03.2023 заборгованість становить 48\~158,47 грн., відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що за встановлених обставин, позивач [PERSON] має право вимагати від відповідача сплати інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання. Суд погоджується з наданим розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, який не спростований відповідачем іншими розрахунками та на підставі викладеного, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача нфляційних втрат в розмірі 21087,50 грн. та трьох відсотків річних в сумі 3443,66 грн. за період з 01.01.2021 по 20.05.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволених вимог позивача в повному обсязі, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви позивачем і підлягають стягненню в користь держави.

Outcome: approved