Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Сопронюка Г.М. 30 січня 2025 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] 29 серпня 2024 року орієнтовно о 16 годині в місті Горохів Луцького району, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин з позивачем, [INFO] , умисно нанесла декілька ударів кулаком руки в ділянку обличчя, голови та грудної клітки позивача. Після цього, відповідач схопила рукою за кисть лівої руки потерпілої та, шляхом згинання пальців проти їх фізіологічного та природнього руху, чинила тиск, внаслідок чого спричинила потерпілій тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як таких, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я. Вирок суду набрав законної сили 04.01.2025 року. Відповідача визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень. Позивач стверджує, що протиправними діяннями відповідача, позивачу була спричинена майнова та моральна шкода, а тому просить стягнути з [PERSON] 26 088,06 грн (двадцять шість тисяч вісімдесят вісім) гривень 06 копійок майнової шкоди та 25000 тис (двадцять п ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 04 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила відшкодувати понесені нею витрати на лікування. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав із наведених у ньому підстав та на основі доданих доказів. Просив позов задовольнити повністю. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечили наявність підстав для відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Вважає, що моральна шкода не обґрунтована, а матеріальна не підтверджена належними доказами. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. 25 лютого 2025 року від представника відповідача адвоката Богоноса І.М. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній позов не визнав повністю та зазначив, що провів аналіз доданих до позову рецептів, квитанцій про проходження аналізів та придбання ліків та встановив, що абсолютно усі додані до позову докази не пов`язані з лікуванням ушкоджень отриманих позивачем 29.09.2024 року. Вважає відсутню моральну шкоду, а позов поданий позивачем з метою збагачення за рахунок відповідача під приводом завдання позивачу легких тілесних ушкоджень. Ухвалою суду від 06 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що постановою дізнавача сектору дізнання ВП №2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 30 серпня 2024 року у кримінальному провадженні за №12024035600000087 від 30.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України призначено судово-медичну експертизу для становлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень спричинених [PERSON] (а.с.9, 10). Відповідно до висновку судово-медичного експерта №57 встановлені ушкодження у [PERSON] по ступені тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с.11-13). Відповідно до відповіді КП «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради» за №1412/1.13./2-24 від 30 серпня 2024 року [PERSON] [INFO] зверталася у відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги до лікаря-травматолога з діагнозом: Травматичне пошкодження зв`язок ІІІ-IV-V пальців лівої кисті (а.с.14). Постановою дізнавача сектору дізнання ВП №2 (м. Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 30 серпня 2024 року [PERSON] [INFO] визнано потерпілою у кримінальному провадженні №12024035600000087 від 30.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.15, 16). Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року [PERSON] визнано виною у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу (а.с.23-25). Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного хворого виданої КП «Журавниківська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» на вимогу [PERSON] 31.12.2024 року встановлено повний діагноз: розтягнення та перенапруження 3, 4, 5 пальців лівої кисті, гіпертонічний криз, рекомендована повторна консультація травматолога, проведене лікування: Mg80, Тонорма, Біофрен, Спазмалгон, Німесил, Кавінтон Форте (а.с.27). Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами першою, другою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, яка спричинена позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення за наявності доказів як самого факту завдання шкоди, так і причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими збитками. Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, суд зауважує, що обов`язок доказування розміру матеріальної шкоди покладається на позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди посилаючись на необхідність понесення витрат на лікування. На підтвердження заявлених вимог позивачем подано квитанції та інші фінансові документи. Судом встановлено, що зазначені квитанції датовані з істотною часовою затримкою після настання події, яка, за твердженням позивача, стала підставою для виникнення матеріальної шкоди. При цьому позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів безпосереднього зв`язку між витратами, підтвердженими поданими фінансовими документами, та лікуванням наслідків тілесних ушкоджень, завданих 29 серпня 2024 року. Зокрема, відсутні медичні довідки, виписки, рецепти, призначення лікарів чи інші документи, які б прямо підтверджували необхідність саме таких медичних препаратів, у такій кількості та як наслідок таких витрат через конкретні травми. Наявність квитанцій без супровідної медичної документації або іншого обґрунтування необхідності витрат, не є достатнім доказом понесеної матеріальної шкоди у розумінні чинного законодавства. Потерпіла особа має надати не тільки платіжні документи, що засвідчують купівлю лікарських засобів чи інші витрати, а й документи, що підтверджують необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на ліки тощо), тобто довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між тілесним ушкодженням та лікуванням. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 травня 2025 року (справа №201/8212/18, провадження №51-678км25). Досліджена судом копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого виданої КП «Журавниківська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» не містить призначення дозувань та періоду лікування. Із досліджених судом квитанцій судом встановлено, що позивач неодноразово (04.12.2024, 22.10.2024, 03.12.2024, 04.01.2025) купувала призначений сімейним лікарем препатар "Спазмалгон". Однак, відповідно до інструкція із застосування: тривалість застосування препарату "Спазмалгон"не більше 3 днів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що необхідність придбання лікувальних препаратів, зокрема Спазмалгону, придбаного позивачем через понад як два місяці безпосередньо пов`язаний із подією що мала місце в 28.08.2024 року та має причинно-наслідковий зв`язок. Оскільки копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого є єдиним доказом наданим позивачем, як підтвердження звернення до медичного закладу та призначення лікування, а отже суд приходить до висновку, що позивач потворно після 30.08.2024 року для обстеження чи продовження лікування до лікувальних закладів не зверталась. Долучені до матеріалів справи рецепти сімейного лікаря та фіскальний чек "ПП Перша соціальна медична лабораторія "Ескулаб" (а.с.26, 28, 29) судом до уваги не беруться оскільки не містять відомостей що мають причинно-наслідковий зв`язок між тілесним ушкодженнями отриманими позивачем та препаратами що вказані у рецептах та дослідженні проведеному лабораторією. Відтак, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Частиною 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц міститься висновок про те, що «визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Стаття 81 ЦПК України, визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд також звертає увагу, що наявність між сторонами особистих неприязних відносин сама по собі не є достатньою підставою для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розумінні ст.23 ЦК України. Відсутність доказів того, що саме дії відповідача, а не загальний характер стосунків між сторонами, призвели до заявлених моральних страждань, виключає можливість задоволення цієї вимоги в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, в розмірі 4000 грн. і вважає, що відшкодування моральної шкоди в зазначеному розмірі є розумним та справедливим з урахуванням не великої тривалості негативних вимушених змін у житті позивача, які виникли внаслідок протиправних дій відповідача. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 189,80 грн. пропорційно частині задоволених вимог (7,83%). На підставі викладеного та

Outcome: partial