Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 09.03.2023 року кредитного договору №5197040 [PERSON] отримала від ТОВ «Мілоан» кредит у розмірі 15000 гривень. Відповідачка не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 54696,7 грн. з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 12375 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків 40821,7 грн.; прострочена заборгованість за комісією 1500 грн. Позивач уклав з ТОВ «Мілоан» договір відступлення прав вимоги №103-МЛ від 28.08.2023, на підставі якого набув право вимоги до відповідача. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 54696,7 грн. та сплачений судовий збір 2422,40 грн. 24.04.2025 року через канцелярію суду від представника відповідачки [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву у якому вона заперечила проти заявлених позовних вимог. Зазначила, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір відступлення прав вимоги не підтверджує надання їй кредитних коштів. /а.с.75-77/ Також посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги. Крім того, правовідносини за кредитним договором між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою виникли значно раніше, ніж було укладено договір про відступлення прав вимоги. На думку представника відповідачки надана відомість про щоденні нарахування та погашення не є первинним документом, що підтверджує отримання кредиту та користування ним. Крім того, представник відповідачки посилається на те, що заборгованість за користування кредитом нарахована після закінчення строку кредитування, а тому відсутні підстави для нарахування процентів поза межами вказаного строку. 05.05.2025 року (з порушенням встановленого ухвалою суду про відкриття провадження п`ятиденного строку для подання відповіді на відзив) засобами системи «Електронний суд» відповідачем подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив зазначено, що підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику. Договір укладено в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора, всі документи знаходяться у особистому кабінеті позичальника, з якими вона була ознайомлена. /а.с.82-89/ Щодо відступлення права вимоги зазначив, що відповідний договір укладено з ТОВ «Мілоан» 28.08.2023 року. До договору додано витяг з реєстру боржників, згідно якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №5197040 від 09.03.2023 року. Вважає виписку з особового рахунку належним доказом на підтвердження кредитної заборгованості, що також підтверджується копією платіжного доручення. Також позивач зазначає, що заборгованість нарахована в межах строку дії кредитного договору, який відповідно до п.1.3-1.5 становить 120 днів і складається з пільгового та поточного періодів. У відзиві позивач також заявив клопотання про поновлення строку для надання відповіді на відзив. Втім, подане клопотання ґрунтується виключно на загальних посиланнях щодо існуючих умов воєнного стану, повітряні тривоги та вимкнення електроенергії, які унеможливили вчасне подання клопотання. Разом з тим, усі учасники процесу вимушені здійснювати свою діяльність в умовах воєнного стану та періодичних повітряних тривог. Посилання позивача на вимкнення електроенергії нічим не підтверджені. Крім того, з поданої заяви убачається, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» розташований в м.Львові, а представник позивачу у м.Києві, тобто, у містах віддалених від місць проведення бойових дій. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про поновлення строку. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує. Представник відповідачки направила до суду заяву, у якій справу прохає розглянути без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» договір про споживчий кредит №5197040 від 09.03.2023року. /а.с.12-22/ Договір укладено шляхом використанням [PERSON] підпису аналогу ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, що підтверджується відповідними позначками на договорі, а також довідкою про ідентифікацію. /а.с.26/ Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Згідно умов укладеного договору [PERSON] як позичальник отримала від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 15000 гривень загальним строком на 105 днів (пільговий період 15 днів та поточний період 90 днів), починаючи з 09.03.2023 до 22.06.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Договором передбачено сплату процентів за користування кредитом протягом пільгового періоду 3375,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2 договору), та 3% від фактичного залишку кредиту протягом поточного періоду (п.1.5.3 договору). Також умовами договору передбачена сплата комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн., яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1 договору). Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Факт отримання кредитних коштів в сумі 15000 грн. позичальником [PERSON] від ТОВ «Мілоан» підтверджується платіжним дорученням, а також наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів інформації від АТ КБ «ПриватБанк». /а.с.29, 123/ Наведене повністю спростовує доводи представника відповідачки про відсутність доказів на підтвердження надання [PERSON] кредитних коштів. Позичальник згідно умов договору взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше 22.06.2023. (п.2.4.1 договору) Крім того, п.2.3.1 договору передбачає право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості за кредитом. Можливі строки продовження пільгового періоду визначені 3, 7 та 15 днів, в залежності від відсотку суми наданого кредиту (3, 6, 10 %). З наданої відомості про щоденні нарахування та погашення убачається, що відповідачка 30.03.2023 року та 01.05.2023 року сплачувала проценти, тіло кредиту та комісію за пролонгацію. Відповідно, відповідачці двічі продовжувався строк кредитування, щоразу на 15 днів. /а.с.30-32/ Таким чином, строк кредитування загалом продовжено ще на 30 днів, тобто до 22.07.2025 року. У межах вказаного строку здійснено нарахування заборгованості за кредитом. За таких обставин, доводи представника відповідачки про те, що позивач під час нарахування процентів вийшов за межі строку кредитування, не заслуговують на увагу. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідачка порушила умови кредитного договору, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконувала. Починаючи з 09.03.2023 до 22.07.2023 року утворилась заборгованість в сумі 54696,7 грн., що підтверджується відомістю ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, а також випискою з особового рахунку за кредитним договором. /а.с.30-32/ Вказана відомість містить інформацію про суму наданого кредиту нараховані проценти, комісію, та здійснені позичальником оплати. Відомість завірена підписом генерального директора ТОВ «МІЛОАН» та скріплена печаткою. Суд погоджується з доводами представника відповідачки про те, що зазначена відомість не є первинним бухгалтерським документом, а тому не може бути доказом отримання кредиту та користування ним. Разом з тим, вказана відомість за своєю суттю виконує роль розрахунку заборгованості. Первинними документами на підтвердження надання кредиту, як вже зазначалося, є відповідне платіжне доручення та інформація АТ КБ «ПриватБанк». До складу заборгованості входять прострочена заборгованість за сумою кредиту 12375 грн., прострочена заборгованість за комісіями 1500 грн., прострочена заборгованість за процентами 40821,7 гривень. При цьому, суд бере до уваги, що сплата вказаної одноразової комісії передбачена умовами укладеного кредитного договору (пункт 1.5.1) і відповідно до положень ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідачкою та її представником не наведено зауважень щодо правильності розрахунку заборгованості. Альтернативного розрахунку не надано. В подальшому, ТОВ «Мілоан» уклало договір про відступлення прав вимоги №103-МЛ від 28.08.2023 з ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», згідно якого останнє отримало право грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №5197040 з сумою заборгованості 54696,7 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, платіжною інструкцією про здійснення оплати за відступлення прав вимоги за договором, витягом з реєстру боржників. /а.с.34-44, 46,47/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надало суду копію претензії, адресованої [PERSON] , з вимогою погасити існуючу заборгованість за кредитним договором. Втім, заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, те, що відповідачка в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення\~не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. (Постанова Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21))

Outcome: approved