Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. У жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21.12.2007 між сторонами укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 1001 від 21.12.2007. У шлюбі у подружжя народилася дитина, донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2021 шлюб між сторонами розірвано. Дитина залишилась проживати разом із матір`ю у м. Херсоні за місцем її зареєстрованого місця проживання. Також вказала, що дитина є інвалідом до 18 років з клінічним діагнозом: ідіопатична епілепсія з частими генералізованими, фокальними і міоклонічними нападами, резистентних до антиконвульсантної терапії, емоційно-вольовими порушеннями та когнітивним зниженням, що підтверджується відповідними висновками медичної комісії та іншими медичними документами. Лікування при такому діагнозі потребує значних коштів, дитина приймає коштовні ліки, проходить постійні обстеження, реабілітації та стаціонарні лікування, а тому дитина, крім поточних витрат на забезпечення належного рівня життя, витрат на одяг, харчування, шкільне знаряддя, забезпечення належного рівня освіти, потребує значних витрат на помісячну оплату лікування. Позивачка зазначає, що працює фельдшером з медицини надзвичайних станів КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги медицини катастроф» Херсонської обласної ради та має посадових оклад 5700,00 грн, а тому одна не може забезпечити дитині належний рівень утримання та лікування. В той же час, відповідач матеріально не допомагає, кошти на утримання дитини не сплачує та участі у вихованні доньки не приймає. Домовленості про участь відповідача в утриманні дитини між сторонами не досягнуто. Разом з цим, позивачка стверджує, що відповідач є моряком та на даний час працює за контрактом з іноземним судновласником, а тому вважає, що відповідач має фінансову можливість для сплати аліментів на утримання дитини. Просила суд задовольнити позовні вимоги повним обсягом. 20.05.2025 від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона зазначила, що [INFO] донька сторін у справі - [PERSON] , померла. Увесь час з дати подання позовної заяви і по дату смерті дитини, позивачка самостійно утримувала доньку, займалась її лікуванням та вихованням. Через військову агресію рф, з метою збереження життя та здоров`я своєї дитини, позивач з донькою виїхала за кордон, де у зв`язку із ускладненням хвороби вона померла. Відповідач повністю ухилявся від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, не цікавився станом її здоров`я, ніяким чином не піклувався про дитину, не проявляв жодної зацікавленості в її житті, відмовлявся надавати матеріальну допомогу на її утримання, придбання медикаментів, багаточисленні медичні огляди та стаціонарне лікування, придбання одягу, продуктів харчування тощо. Зважаючи на викладене, уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки 5 000,00 грн. щомісячно за період з дати подання позовної заяви - 13.10.2021 і до дати смерті доньки - [INFO] . Виклад позиції відповідача у відзиві на позовну заяву: 09.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти заявленого позову, в обґрунтування заперечень зазначив, що надані позивачкою медичні документи про хворобу дитини, відносяться до періоду, коли вони з позивачкою проживали разом, а тому витрати на лікування доньки також несли разом. Вказав на те, що позивачка не повністю зазначила всі свої доходи, крім заробітної плати, позивачка отримує державну соціальну допомогу, яка призначається особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, відповідно до якої дітям з інвалідністю віком до 18 років встановлена допомога 70% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що складає: з 01.01.2021 - 1238,30 грн., з 01.07.2021 - 1297,80 грн., з 01.12.2021 - 1353,80 грн., та надбавка на догляд за іншою дитиною з інвалідністю віком від 6 до 18 років встановлюється в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, що складає: з 01.01.2021 - 1197,50грн., з 01.07.2021 - 1255,00 грн., з 01.12.2021 - 1309,00 грн. Крім того, звернув увагу суду на те, що позивачкою наведено недостовірні дані щодо працевлаштування відповідача, стверджує, що він не є моряком, не має постійного працевлаштування та інколи працював у 2019 році на будівництві на різних роботах. 3 травня 2021 року перебуває на обліку в Державному центрі зайнятості. Разом з цим, відповідач має на утриманні літніх батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є пенсіонерами, постійно хворіють та потребують постійного догляду. Також зазначив про свій стан здоров`я, а саме, що він має проходити лікування, оскільки 02.12.2021 йому діагностували діффузний кардіосклероз, сінкопальний стан, що підтверджується консультативним висновком медичного центру «ТОРНАДО». 3 дитиною відповідач спілкується, опікується та надає матеріальну допомогу, але аліменти в розмірі 5000,00 грн щомісячно дуже завелика сума для відповідача, в силу наведених обставин. На підставі зазначеного, позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково у розмірі 2 500,00 грн щомісячно. У додаткових поясненнях, поданих 31.01.2022, відповідач повідомив, що йому діагностовано «дифузійний кардіосклероз» та рекомендовано постійну базову терапію медичними препаратами, вартість яких складає 2 173,94 грн., а тому враховуючи його стан здоров`я, відсутність працевлаштування, утримання літніх батьків, позовні вимоги визнає у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно на утримання доньки. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 14.12.2021 року. 10.12.2021 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у справі, сторони у судове засідання не з`явилися, від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд клопотання про витребування доказів без їх участі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2021 з Державної служби морського та річкового транспорту України та Державної прикордонної служби України витребувано докази. Судове засідання відкладено на 31.01.2022. У судове засідання, призначене на 31.01.2022, сторони не з`явилися, від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із неотриманням витребуваних судом документів. У зв`язку із ненадходженням витребуваних судом доказів судове засідання відкладено на 14.03.2022 року. 14.02.2022 року від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшли витребувані судом докази. Судове засідання 14.03.2022 не відбулося у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та прийняттям 24.02.2022 року Указу Президента України №65/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Розпорядженням голови Верховного Суду від 06.03.2022 №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудних Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 №566/0/15-23 «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 01 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 06.03.2022 №1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26.09.2022 №52), від 10.01.2023 №2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області, визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду та проведення інвентаризації наявності справ у Херсонському міському суду Херсонської області, встановлено наявність цієї справи, розгляд справи призначено на 01.04.2025. У всі подальші судові засідання позивач не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, викладених в уточненій заяві поданій до суду 20.05.2025 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання та місця перебування, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, подав до суду відзив на позов, а отже йому відомо про наявність на розгляді суду вказаного позову, відносно якого висловив свою думку, а отже достеменно знав та міг відстежувати хід справи на веб-сайті судової влади України, про причини неможливості неявки у судове засідання або вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що сторони з 21.12.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 21.12.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 1001. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 09.10.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні. Також, з Єдиного державного реєстру судових рішень в порядку Закону України «Про доступ до судових рішень» суд встановив наступне. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2021 року позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2021 року у справі №766/9390/21 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, здійснено розподіл судових витрат. Рішення набрало законної сили 02.11.2021 року. Після розірвання шлюбу, за спільною згодою батьків, дитина залишилася проживати разом із матір`ю, чого відповідач не заперечував, зазначивши про це у відзиві на позовну заяву. [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 04.04.2025 відділом РАЦС в м. Чеське Будейовіце, Республіка Чехія, перекладеним на українську мову у передбаченому законодавством порядку. ІV. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , яка проживала разом з позивачем, що не заперечувалось відповідачем в ході розгляду справи. Позивач стверджує, що від відповідача матеріальна допомога на утримання спільної дитини не надходило, чим утруднюється належне утримання позивачем дитини та з урахуванням того, що допомога повинна носити систематичний характер та достатній розмір позивачка просила суд стягнути за судовим рішенням суму аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000, 00 грн. у якості аліментів на утримання дитини. Позивач стверджує, що відповідач мав та має можливість саме у такому розмірі надавати допомогу у якості аліментів. Разом з цим, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що саме вказаний нею розмір аліментів відповідач має можливість сплачувати на утримання доньки. Суд констатує, що аліменти це платіж, спрямований на утримання дітей, і повинен бути достатнім для цього та співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тобто її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом рекомендованого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки строком з дня звернення до суду із позовом з 13.10.2021 року до смерті дитини - [INFO] . Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року встановлено у розмірі 2395 грн., з 01 липня 2021 року - 2510 грн. та з 01 грудня - 2 618 (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»). Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2022 року встановлено у розмірі 2618 грн., з 01 липня 2021 року - 2744 грн. та з 01 грудня - 2833 грн. (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»). Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2023 року встановлено у розмірі 2 833 грн (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»). Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2024 року встановлено у розмірі 3 196 грн (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»). Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2025 року встановлено у розмірі 3 196 грн (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік»). Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд враховує, що позивачкою належними та допустимим доказами не обґрунтовано заявлений розмір до стягнення аліментів саме у сумі 5 000, 00 грн. щомісячно. Розмір середньої заробітної плати по країні не є визначальним при визначенні розміру аліментів на дитину, адже врахуванню підлягають саме можливості відповідача забезпечити дитину у такому розмірі, з урахуванням мінімальних гарантій законодавця та положень ст. 182 СК України. Визначення завідомо непомірного розміру аліментів ставить їх платника у край невигідне становище та провокуватиме збільшення заборгованості по аліментам, оскільки за обставинами цієї справи відсутні докази щодо можливості [PERSON] саме систематично сплачувати аліменти на утримання доньки у заявленому розмірі. Крім того, з поданого до суду відзиву вбачається, що відповідач не заперечує та визнає свій батьківський обов`язок, щодо надання матеріальної допомоги та прийняття участі в утриманні дитини та не відмовляється від його виконання, але у розмірі 2 000,00 грн., який на його думку буде достатнім для забезпечення дитини та можливим для нього до сплати з урахуванням зазначених ним обставин про стан його здоров`я та наявності у нього батьків похилого віку, які також за його твердженням потребують допомоги та догляду. Разом з тим, суду для дослідження відповідачем не надано доказів про його заробітну плату або її відсутність, отримання іншого доходу ніж заробітна плата або його відсутність, наявність або відсутність нерухомого та рухомого майна, відомостей про працевлаштування, щоб надавало підстави встановити про не можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі мінімально встановленому законом. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про неможливість сплачувати аліменти більше ніж 2 000,00 грн. щомісячно через наявність у нього на утриманні батьків похилого віку та встановленого лікарями захворювання «дифузійний кардіосклероз». Доказів втрати у зв`язку із захворюванням працездатності та неможливості працевлаштування відповідачем не надано, а наявність на утриманні відповідача інших осіб не позбавляє його обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину у мінімально визначеному законодавством розмірі. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача суд критично ставиться і до доводів позивача про можливість відповідачем сплачувати аліменти на її користь на утримання спільної дитини у заявленому розмірі, оскільки належними та допустимим доказами не доведено можливість відповідача сплачувати їх саме у сумі 5 000, 00 грн., як і не надано доказів на підтвердження наявності у відповідача доходу, який би дозволяв сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі щомісячно. Викладені у позові обставини і не спростовані відповідачем в ході розгляду справи належними та допустимими доказами дають суду підстави дійти висновку, що відповідач має мінливий заробіток та не має постійного місця працевлаштування, крім того позивачем не доведено, що відповідач має можливість систематично протягом року сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Крім того, виходячи із обставин цієї справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Чинним законодавством передбачено підстави для припинення сплати аліментів, а саме: досягнення дитиною 18 років (ст. 180 СК України) або 23 років, якщо вона продовжує навчання (ст. 199 СК України), смерті платника аліментів, усиновлення дитини іншою особою, зміна місця проживання дитини, коли вона фактично починає проживати з платником аліментів, а також втрата дитиною права на утримання через отримання значного доходу, що перевищує доходи обох батьків. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Разом з цим, Перша судова палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 522/3680/22 (провадження № 61-12919св23) у своїй постанові виклала наступну позицію. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Таким чином, сам по собі факт досягнення дітьми повноліття до ухвалення судом першої інстанції судового рішення по суті спору не може свідчити про те, що між сторонами був відсутній спір щодо розміру стягуваних на їх користь аліментів на час звернення позивача до суду із цим позовом, а також на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, а тому місцевий суд не мав визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України. Відтак, у справі, яка переглядається, суди дійшли передчасного висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, не взявши до уваги, що на час відкриття провадження у справі і до моменту досягнення дітьми повноліття між сторонами існував спір щодо розміру стягуваних з відповідача аліментів, тому судам необхідно було з`ясувати чи у зв`язку із цим між сторонами не залишилося неврегульованих питань, та розглянути по суті заявлені позовні вимоги, а у випадку їх необґрунтованості - відмовити у їх задоволенні через безпідставність чи недоведеність згідно із вимогами ЦПК України. Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що між [PERSON] та [PERSON] залишилося неврегульованим питання сплати аліменти за період з моменту звернення позивачкою до суду і до настання смерті дитини, у тому числі і щодо розміру аліментів, які підлягали стягненню за рішенням суду за цей період, а тому позовні вимоги позивачки мають бути розглянуті по суті та спір підлягає вирішенню саме за визначений позивачем період. Таким чином, суд, встановивши фактичні обставини справи, наявність у сторін неповнолітньої дитини, відсутність між сторонами на час її життя домовленості щодо розміру участі обох батьків в її утриманні, діючи виключно в найкращих інтересах дитини при вирішенні питання з виконання обов`язку батьками якнайкращого забезпечення права дітей на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і на збереження достойного рівня життя, наявність у відповідача обов`язку забезпечувати неповнолітню дитину у розмірі мінімально встановленому законом, враховуючи відсутність даних та належних та допустимих доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та відсутність доказів про систематичність надання такої допомоги добровільно, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявного існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину та вважає справедливим та законним присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000, 00 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 13 жовтня 2021 року, і до настання смерті дитини - [INFO] . Докази, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів до суду, ураховуючи задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір визначений за ставками встановленими ЗУ «Про судовий збір», що діяли на час звернення до суду із позовом, за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial