Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

17 червня 2025 року [PERSON] , який є представником [PERSON] , звернувся до суду з позовом, предметом якого є: розірвання договору оренди земельної ділянки площею 0,183 га з кадастровим номером 4825182800:01:000:1596, що зареєстрований у державному реєстрі речових прав 11 жовтня 2018 року за №141320139, зобов`язання повернути земельну ділянку, а також стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 1 982 грн 58 коп.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки. Оскільки починаючи з 2020 року відповідач не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. А також звертає увагу на те, що строк виплати орендної плати за 2025 рік відповідно до п. 10 договору оренди ще не настав. Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,183 га з кадастровим номером 4825182800:01:000:1596 за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 7). Судом також встановлено, що позивач уклав з відповідачем договір оренди належної йому земельної ділянки (а.с. 8-11). За змістом пунктів 8, 10 та 13 вказаного договору, річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється в розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки та вона вноситься один раз на рік в термін не пізніше 31 грудня поточного року та у разі невнесення орендарем орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3 відсотка несплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно з п. 35 договору, його дія припиняється шляхом розірвання, зокрема за рішенням суду, на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. За змістом відомостей з Державного реєстру платників податків ДФС України про суми виплачених доходів позивачу, останній, починаючи з 2020 року, не отримував дохід від відповідача, хоча ТОВ «Очаківський райагрохім» нараховано: у 4 кварталі 2020 року орендну плату у розмірі 5\~461 грн 30 коп.; у 4 кварталі 2021 року орендну плату у розмірі 5\~461 грн 30 коп., яка фактично не виплачена (а.с. 14-16). 28 травня 2020 року позивачем на адресу відповідача була надіслана заява з проханням припинити господарську діяльність на вказаній земельній ділянці, оскільки орендар діє недобросовісно - не сплачує орендну плату за користування землею (а.с. 12). Факт нарахування та не виплати орендної плати позивачу також підтверджується повідомленням ТОВ «Очаківський Райагрохім», за змістом якого [PERSON] запропоновано звернутися до товариства для отримання орендної плати (а.с. 28). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 41\~Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою статті 32\~Закону України\~«Про оренду\~землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. З аналізу зазначених норм слід дійти висновку, що основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 дійшов висновку, що частинами першою і другою статті 651\~ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням викладеного, а також того факту, що судом встановлено на підставі належних та допустимих доказів факт систематичної (два і більше випадки) несплати відповідачем орендної плати, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та розірвання договору. Вирішуючи вимогу про зобов`язання відповідача провернути спірну земельну ділянку суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. За змістом п. 19 Договору, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. З аналізу правових норм слідує, що вимога про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі та передчасною. Оскільки розірвання договору припиняє взаємні права і обов`язки сторін, позовна вимога щодо зобов`язання повернути земельну ділянку є вирішенням спору на майбутнє. При цьому, ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме розірвання договору оренди землі. Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, суд виходить з такого. Пунктом 5 договору оренди встановлено нормативно грошову оцінку земельної ділянки з урахування конфіденту індексації у розмірі 5 769 грн 46 коп., а п. 8 - річну орендну плату за рік у розмірі 4,1% від нормативно грошової оцінки, що становить 236 грн 54 коп.. Відповідно до п. 10 договору оренди, орендна плата вноситься один раз на рік, але не пізніше 31 грудня кожного року. Оскільки визначений у договорі термін сплати орендної плати за 2025 рік ще не настав, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином,\~сума заборгованості\~зі сплати\~орендної плати\~підлягає задоволенню\~за період\~з 2020\~року по\~2024\~рік у\~розмірі 1\~182\~грн 70\~коп. (236,54 Х 5). Щодо стягнення пені суд виходить з такого. За змістом п. 13 договору оренди у разі невнесення орендарем орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3 відсотка несплаченої суми за кожний день прострочення. Загальна кількість днів прострочення сплати орендної плати: за 2020 рік становить 1\~629 днів (з 01 січня 2021 року по 17 червня 2025 року - день звернення до суду); за 2021 рік - становить 1\~264 днів (з 01 січня 2022 року по 17 червня 2025 року - день звернення до суду); за 2022 рік - становить 899 днів (з 01 січня 2023 року по 17 червня 2025 року - день звернення до суду); за 2023 рік - становить 534 дні (з 01 січня 2024 року по 17 червня 2025 року - день звернення до суду); за 2024 рік - становить 169 днів (з 01 січня 2025 року по 17 червня 2025 року - день звернення до суду). Розмір пені за період прострочення складає: за 2020 рік 1140 грн 30 коп.; за 2021 рік 884 грн 80 коп.; за 2022 рік 629 грн 30 коп.; за 2023 рік 373 грн 80 коп.; за 2024 рік 118 грн 30 коп., а всього 3 146 грн 50 коп. Разом із тим, суд вирішує спір в межах заявлених позовних вимог, а тому визначає розмір пені, що підлягає стягненню, на рівні 163 грн 80 коп.. Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~256\~Цивільного кодексу\~України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (до вимоги про стягнення пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~261\~Цивільного кодексу\~України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом із тим, згідно із Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» ЦК України доповнено пунктами 12 - 14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020р., передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки, зокрема, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації проти України указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено воєнний стан з 5:30 24 лютого 2022 року. В подальшому до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 вносились зміни та доповнення, якими строк дії воєнного стану продовжувався та станом на момент ухвалення даного рішення триває. Законом України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~від 15.03.2022 внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Водночас, судом також враховується, що відповідно до Закону України\~від 08.11.2023\~№ 3450-IX\~«Про внесення\~змін до\~Цивільного кодексу\~України щодо\~вдосконалення порядку\~відкриття та\~оформлення спадщини» п. 19 у розділі "Прикінцеві\~та перехідні\~положення" ЦК України викладено у новій редакції, відповідно до якої визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи вищенаведене, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, а доводи відповідача в цій частині є безпідставними. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81\~ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, а також того, що позивач свій процесуальний обов`язок доказування не виконав довів належними та допустимими доказами факт допущення відповідачем систематичну (два\~і більше\~випадки)\~несплату орендної\~плати умов договору та наявність заборгованості зі сплати орендної плати на загальну суму 1\~182 грн 70 коп., суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення. При цьому, суд враховує нормативну грошву оцінку земельної ділянки, погоджену сторонами у договорі, оскільки долучена представником позивача оцінка датована червнем 2025 року, тоді як вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати підлягають частковому задоволенню, а саме за період 2020-2024 роки. Розподіляючи судові витрати, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2 422 грн 40 коп., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією, а також заявлено витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000 грн. Враховуючи складність справи, перелік наданих послуг, час, необхідний для складання позовної заяви у спорі, суд дійшов висновку, що визначення вартості послуг на рівні 3 000 гривень відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідача на користь\~позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 645 грн 21 коп. судовий збір та 2 037 грн 50 коп. витрати на правничу допомогу, а всього 3 682 грн 71 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial