Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

28 липня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що 14 жовтня 1998 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна на біржі (біржовим контрактом) № 98/0307, укладеним на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», вона разом зі своєю матір`ю [PERSON] придбали у [PERSON] , [PERSON] , що діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі прийняли від Позивача грошові кошти, передали Позивачу правовстановлюючі документи на квартиру та ключі від квартири, після чого Договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в ОМБТІ та РОН. На теперішній час під час вирішення питання про продаж квартири нотаріусом було вказано на неможливість продажу квартири без визнання дійсним правовстановлюючого документу у вигляді Договору купівлі-продажу нерухомого майна на біржі (біржового контракту) № 98/0307 від 14.10.1998 року, оскільки на ньому немає нотаріального посвідчення. У зв`язку з вищевикладеним, Позивач вимушений був звернутися до суду та просив визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна на біржі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик. Таким чином, відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не надали ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається Позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.1998 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна на біржі (біржовим контрактом) № 98/0307, укладеним на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», Позивач разом зі своєю матір`ю придбали у Відповідачів [PERSON] , [PERSON] , що діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з умовами п. 6 Договору купівлі-продажу нерухомого майна на біржі № 98/0307 від 14.10.1998 року, Позивачем були сплачені грошові кошти у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень за придбання квартири, які були отримані Відповідачами. Судом встановлено, що 30.10.1998р. було проведено державну реєстрацію Договору купівлі-продажу нерухомого майна на біржі № 98/0307 в ОМБТІ та РОН за № 252, стр. 120, книга 289-пр, про що проставлена відмітка на Договорі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При укладанні договору купівлі-продажу від 14.10.1998 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю був виконаний: Відповідачами була звільнена квартира, передані ключі, а Позивач сплатили узгоджену між сторонами грошову суму. Суд приймає до уваги норми ч. 2 ст. 220 ЦК України, згідно якої: якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Враховуючи викладене, із врахуванням відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved