Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У червні 2025 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою, в якій просили суд визнати за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу - 50,62 кв. м. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на тимчасово окупованій території України у позивачів залишилося нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно зі Свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 05.01.1995, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На правовстановлювальному документі міститься реєстраційний напис про реєстрацію квартири в Донецькому бюро технічної інвентаризації, реєстровий №5/3дк-156(81). У технічному паспорті, який є невід`ємною частиною свідоцтва про право власності на житло, вказано, що двокімнатна квартира розташована на п`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку та має загальну площу 50,62 кв. м, з яких житлова 29,8 кв. м. 26.02.2025 Позивачі звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Гейзера Сергія Анатолійовича із заявою про державну реєстрацію прав. 11.04.2025 Позивачі отримали Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №78357943, оскільки на запит державного реєстратора від 28.02.2025 №7-17/482 не було надано інформації про права, які виникли та були зареєстровані в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року. 03.06.2025 в інтересах Позивачів було надіслано адвокатський запит до КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської територіальної громади» з проханням надати: довідку про належність квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності [PERSON] разом із іншими співвласниками, витяг (у тому числі архівні відомості) із реєстрової книги за реєстровим №5/3дк-156(81) від 23.03.1995 року. Згідно зі змістом відповіді №0.53/10-1756/0/8-25 від 09.06.2025, інформація щодо квартири за адресою: [ADDRESS] відсутня. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, раніше представником було надано заяву відповідно до якої просив розглянути справу без участі позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше представником було надано заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без участі представника, просив розглянути справу на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 05.01.1995 належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 18), який зареєстрован в орган БТІ за №5/3дк-156(81). Зареєстроване місце проживання позивачів [PERSON] , [PERSON] є [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора відмовлено в проведенні реєстраційних дій від 11 квітня 2025 року №78357943. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивачів право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі N 907/310/18). Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 760/14438/15-ц. Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення стаття 392 ЦК України спрямована на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі N 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018 року у справі N 914/1521/17). Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено їх право власності на спірну квартиру, проте, через відсутність можливості отримання відповідних даних з БТІ, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх право власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved