Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. її особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона у період з 04 серпня 2006 року по 19 травня 2022 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19.05.2022 року було розірвано. У період перебування у зареєстрованому шлюбі, 22 листопада 2018 року нею було придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,6 кв.м. Вказана квартира була придбана за виключно її особисті кошти, так як 21 листопада 2018 року нею було відчужено кімнату [ADDRESS] за 201700 грн, а також вона мала особисті заощадження. Зазначає, що з відповідачем у цей період вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, так як проживали окремо. Стверджує, що квартира [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю. На даний час вона має намір покращити житлові умови для себе та їхнього сина, бажає відчужити спірну квартиру та придбати житло більшої площі, однак для укладення договору купівлі-продажу потрібна згода колишнього чоловіка, хоча квартира є її особистою власністю, а тому вона змушена звертатися із цим позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала повністю та просила задовільнити його з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки з 2015 року вони фактично проживають окремо і квартира [ADDRESS] була дійсно придбана позивачкою за її особисті кошти. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі з 04 серпня 2006 року по 19 травня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19.05.2022 року було розірвано. Згідно договору купівлі-продажу від 22 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Банацькою Г.С., зареєстрованого в реєстрі за № 695, позивачка є власником квартири [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 146445461 від 22.11.2018 року, позивач є власником вищенаведеної квартири. Відповідно до частин першої та другої статті 21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36\~СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна норма міститься у статті 368 ЦК України. Згідно із частинами першою-третьою статті 61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Згідно із статтею 18\~СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення. Відповідно до частини першої статті 69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином, законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі №756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно із частиною першою статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (частина сьома статті 57 СК України). Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх висновках, постановлених за результатом розгляду справ щодо поділу спільного майна подружжя, про те, що для того щоб визначити джерело придбання майна, необхідно встановити не лише факт його придбання під час шлюбу, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2018 у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57\~СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Верховний Суд неодноразово зазначав, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Згідно Інформаційної довідки 440529844 від 22.08.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 21 листопада 2022 року позивачем [PERSON] було відчужено належну їй кімнату [ADDRESS] , тобто за день до купівлі спірної квартири. Крім того, як вбачається з пояснень представника позивача адвоката Мокрицької Л.Я. та поданої відповідачем [PERSON] заяви, на момент придбання спірної квартири сторони проживали окремо, не мали спільного бюджету з 2015 року. За таких обставин, суд бере до уваги доводи позивача, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, які вона отримала, в тому числі і від продажу кімнати в будинку [ADDRESS] , а відтак є її особистою приватною власністю.

Outcome: approved