Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 34094,78 грн., 3242,27 грн. трьох відсотків річних, 17412,46 грн. інфляційних втрат. Покликається на те, що 22 березня 2024 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за результатами розгляду заяви КП«Стрийтеплоенерго» в порядку наказного провадження, було видано судовий наказ № 456/1037/24 про солідарне стягнення з боржників [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства "Стрийтеплоенерго" заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, за період з 01.11.2021р. по 31.12.2023р. у розмірі 21593,28 грн. та 302,80 грн. сплаченого судового збору. 23 квітня 2024р. Стрийським міськрайонним судом Львівської області за результатами розгляду заяви боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , судом було винесено ухвалу про скасування судового наказу у справі № 456/1037/24 та було роз`яснено КП «Стрийтеплоенерго», що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно до витягу №21 від 09.01.2024р. про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Для розрахунку за надані послуги на ім`я відповідача [PERSON] , було відкрито абонентський рахунок № [NUMBER] , за адресом: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі умисно ухиляються від обов`язку щодо оплати заборгованості за надані їм комунальні послуги з постачання теплової енергії, тому за абонентським рахунком № [NUMBER] який закріплено за адресою, де проживають відповідачі: [ADDRESS] , числиться заборгованість за період з 01.11.2021р. по 01.01.2025р. в розмірі 34 094,78 грн., з урахуванням індексу інфляційних втрат на суму 17412,46грн. та 3% річних в розмірі 3242,27 грн. тобто загальна заборгованість становить 54749,51грн. Згідно до акту на опломбування від 22.10.2018р. та акту прийняття теплового вузла обліку в експлуатацію від 22.10.2018р., в будинку [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії (лічильник), тобто нарахування за послуги з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до показів теплового лічильника, щомісячно впродовж опалюваних сезонів, та з врахуванням діючого тарифу на послугу з постачання теплової енергії. Тому відповідачам та мешканцям даного будинку здійснюється нарахування плати за реальну кількість спожитої теплової енергії житловими приміщеннями. Тобто загальна кількість теплової енергії по показах теплового лічильника (Гкал) ділиться на загальну площу всіх квартир і розподіляється між квартирами прямо пропорційно загальній площі окремої квартири, з врахуванням ціни на Гкал згідно до діючого тарифу. КП «Стрийтеплоенерго» здійснює господарську діяльність в галузі теплопостачання згідно до ліцензії № 041915 серії АД з виробництва теплової енергії, ліцензії № 041916 серія АД з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, ліцензії № 041917 серія АД з постачання теплової енергії, котрі є діючими та безстроковими відповідно до Закону України № 222-VIII від 02.03.2015року «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності», Постанови КМ України від 5.08.2015року № 609 «Про затвердження переліку органів ліцензування», розпорядження голови обласної державної адміністрації від 17.03.2016року № 138/0/5-16 «Про ліцензування господарської діяльності на території області». КП «Стрийтеплоенерго» є суб`єктом господарювання в сфері теплопостачання з особливим статусом природної монополії та об`єктом життєзабезпечення і стратегічного значення. Підприємство є єдиним постачальником теплової енергії у м.Стрий та забезпечує послугами теплопостачання населення, бюджетні організації та соціальну сферу за регульованими тарифом, встановленим рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У спірний період з 01.11.2021 р. по 01.01.2025 р. діяли наступні тарифи на послуги з централізованого опалення: 26.08.2020р. рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №197 встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб населення Комунальному підприємству «Стрийтеплоенерго» - 1752,66 грн./Гкал. 04.11.2021р. рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 374 встановлено тарифи на послугу з постачання теплової енергії для населення Комунальному підприємству «Стрийтеплоенерго» 1861,72 грн./Гкал.(з ПДВ) на рівні, що діяв наприкінці опалювального сезону 2020- 2021років. Питоме споживання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії в будинках без будинкових приладів обліку теплової енергії на рівні 0,142 Гкал/м2 на опалювальний сезон. 13.10.2022р. рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 475 встановлено економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП «Стрийтеплоенерго» - 1976,51 грн. (без ПДВ). Однак відповідно до ст.1 Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022р., забороняється підвищення тарифів на теплову енергію і послуги з постачання теплової енергії (мараторій), тому діє тариф згідно до рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 374 від 04.11.2021р. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідачі не\~з`явилися\~в судове\~засідання без\~поважних причин,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~були належним\~чином повідомленеми,\~а тому\~суд вважає\~необхідним ухвалити\~заочне рішення,\~проти такого\~вирішення справипозивач не заперечив. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з теплопостачання в квартиру [ADDRESS] . КП «Стрийтеплоенерго» ці послуги відповідачам надавалися у період з 01.11.2021 року по 01.01.2025 року, а відповідачі за надання цих послуг не оплачували, хоча повинні були оплачувати їх щомісяця. З метою стягнення зазначеної заборгованості позивач КП «Стрийтеплоенерго» в якості стягувача у межах строку давності, а саме 13.02.2024 року звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу. Стрийським міськрайонним судом Львівської області 22.03.2024 року у справі № 456/1037/24, провадження № 2-н/456/187/2024, видано судовий наказ, котрим з боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку стягнуто на користь позивача як стягувача 21593,28 грн. заборгованості за період з 01.11.2021 по 01.01.2024 за послуги теплопостачання, а також по 60,56 грн. з кожного сплаченого судового збору. Ухвалою Стрийського міськрайлнного суду Львівської області від 23.04.2024 за заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] скасовано судовий наказ від 22.03.2024 року про стягнення солідарно на користь КП «Стрийтеплоенерго» з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання у сумі 21593,28 грн., а також судового збору по 60,56 грн. з кожного. Згідно до акту на опломбування від 22.10.2018р. та акту прийняття теплового вузла обліку в експлуатацію від 22.10.2018р., в будинку [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії (лічильник), тобто нарахування за послуги з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до показів теплового лічильника, щомісячно в продовж опалюваних сезонів та з врахуванням діючого тарифу на послугу з постачання теплової енергії. Наказом КП «Стрийтеплоенерго» №42 від 14.12.2021 року з 1 січня 2022 року встановлено плату за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента послуг з постачання теплової енергії на місяць, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами на 2022 рік: 18.70 грн. (з ПДВ) за наявності вузла комерційного обліку теплової енергії; 13.51 грн. (з ПДВ) за відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії. З 1 січня 2022 року проводити абонентам нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії за встановленими тарифами та суму плати за абонентське обслуговування виділяти у рахунку окремо. З витягу № 21 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровано: [PERSON] , дата реєстрації 16.01.2019 року; [PERSON] , дата реєстрації 24.01.2019 року, [PERSON] , дата реєстрації 18.03.1981 року, [PERSON] , дата реєстрації 21.12.2020 року, [PERSON] , дата реєстрації 28.11.1991 року, [PERSON] , дата реєстрації 10.07.1995 року, [PERSON] , дата реєстрації 23.01.1975 року, [PERSON] , дата реєстрації 04.02.1988 року, [PERSON] , дата реєстрації 16.01.2019 року. Згідно п.33 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, передбачена щомісячна плата за абонентське обслуговування. Абонентська плата включає такі витрати: здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами (зняття показів теплового лічильника, розподіл спожитих [PERSON] між абонентами; друк інформаційних повідомлень), оплата банківських послуг, нарахування та стягнення плати за спожиті послуги; заробітна плата обслуговуючого персоналу та нарахування єдиного соціального внеску на зарплату; обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності), господарські витрати (електроенергія, заправка картриджів, обслуговування комп`ютерів, канцелярські витрати, надання різних довідок). Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання. Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/місяць. Тобто, плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється, як окремий платіж. З розрахунку боргу за надані комунальні послуги з постачання теплової енергії по абонентському рахунку № [NUMBER] , [ADDRESS] , співвласник [PERSON] - індивідуальний споживач згідно типового публічного договору приєднання 01.01.2022 року вбачається, що заборгованість за період з 01.11.2021 по 01.01.2025 року за постачання теплової енергії становить 34094,78 грн. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг та регулюються зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтею 1 котрого визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 Закону). Власником визначено фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац 7 ч. 1 ст. 1 Закону). Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац 14 ч. 1 ст. 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) падати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (ч. 1 ст. 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 ч. 3 ст. 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951 цс-15, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. За правилами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За системним змістом наведених статей суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, на котру посилається відповідач як на підставу для застосування у цій справі наслідків спливу позовної давності, висловила таку правову позицію. Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 01.09.2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року. З того часу приписи статті 264\~цього Кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2 ст.\~264\~ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч. 2 ст.\~264\~ЦК України переривання\~позовної давності\~відбувається у\~разі подання\~до суду\~саме позову\~до належного\~відповідача з\~дотриманням вимог\~процесуального закону\~щодо форми\~та змісту\~позовної заяви,\~правил предметної\~та суб`єктної\~юрисдикції й\~інших вимог,\~порушення яких\~перешкоджає відкриттю\~провадження у\~справі.\~З огляду\~на викладене,\~Велика Палата\~Верховного Суду\~відступає від\~висновку Верховного\~Суду України,\~висловленого у\~постановах від\~21.01.2015\~року у\~справі №\~6-214цс14\~та від13.01.2016 року у справі № 6-931 цс15, та від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленого у постанові від 23.05.2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Оскільки відповідачі\~не оплачували\~за надані\~їм позивачем\~у період\~з01.11.2021 року по 01.01.2025 року послуги з теплопостачання, тобто за фактично отриману за вказаний період теплову енергію, то позивач правомірно нарахував відповідачам розрахунок заборгованості у розмірі 34094,78, згідно з котрим такий нараховувався за кожен календарний місяць надання послуг. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, не сплативши у строк вартість послуг, порушив вимоги\~ст. 530 ЦК України\~відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Щодо переривання такої позовної давності, то суд вважає, що звернення 13.02.2024 року позивача як стягувача до суду із заявою про видачу судового наказу, а також видача судом у подальшому 22.03.2024 року судового наказу про солідарне стягнення на його користь з п`ятьох боржників заборгованості за надані та фактично отримані за період 01.11.2021 року по 01.01.2025 року житлово-комунальні послуги з теплопостачання в квартиру [ADDRESS] , споживачами котрих вони були, свідчить про те, що до дати скасування зазначеного судового наказу 23.04.2024\~року порушене\~право КП «Стрийтеплоенерго» як позивача не підлягало захисту. Тому, суд переконаний, що саме з дати постановления судом ухвали про скасування судового наказу, у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, знову почався перебіг загальної позовної давності, так як саме з цього часу у позивача як стягувача виникло право звернутися з тими ж вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, а порушене право, після скасування вищевказаного судового наказу, знову підлягало захисту. Такий строк загальної позовної давності, з урахуванням до дати видачі судового наказу та після дати постановления ухвали про його скасування, станом на дату звернення позивачем із даним позовом за захистом свого порушеного права, не сплив. Відповідно, у даному конкретному випадку, у суду немає підстав застосувати наслідки спливу позовної давності. У свою чергу, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, котрими відповідачі обгрунтовують сплив позовної давності, стосуються інших обставин, а саме тих, коли стягувачу у видачі судового наказу було відмовлено ще на стадії перевірки його заяви про видачу судового наказу та вирішення питання про її прийняття, а тому на думку суду, не можуть застосовуватися до даних правовідносин, так як порушене право стягувача у згаданому випадку постійно підлягало захисту та не переривалось. В свою чергу, відповідачі, будучи наділені правом подання доказів в порядку\~ст.\~81\~ЦПК України не подали жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому,\~суд дослідивши\~матеріали справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно\~оцінивши надані\~сторонами належні,\~допустимі та\~достовірні докази\~як кожний\~окремо,\~так і\~у їх\~сукупності,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті\~приходить до\~висновку про\~наявність правових\~підстав для\~задоволення позову\~та стягнення\~з відповідачів на\~користь позивача\~34094,78\~грн. заборгованості за постачання теплової енергії, 3242,27 грн. трьох відсотків річних, 17412,46 грн. інфляційних втрат, а всього разом 54749,51 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі по 504,67 грн. з кожного.

Outcome: approved