Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило суд, стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №102355322 від 23.03.2023 у розмірі 24261 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 23.03.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою було укладено кредитний договір №102355322 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на суму 5000 грн 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідачка за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого, добровільно без примусу чи тиску, відповідачка виявила бажання отримати кошти, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідачка підписала кредитний договір від 23.03.2023 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV55R8А. Після вчинених дій відповідачем, 23.03.2023 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало грошові кошти в сумі 5000 грн. 00 коп. на її банківську карту № [NUMBER] . У свою чергу, відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно з умовами такого договору. Зазначає, що 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, 27.05.2024 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №27/0524-01, 04.06.2025 між ним та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАС» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов яких він отримав право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №102355322 від 23.03.2023 у розмірі 24261 грн. Враховуючи те, що відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 14.08.2025 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволені позову просить відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вказує, що до матеріалів справи не долучено оригіналу кредитного договору; правила надання грошових коштів у позику не містять доказів підписання їх позичальником; подане платіжне доручення № 377775a2-7997-405e-ae82-26c9b7535810 не дозволяє ідентифікувати отримувача коштів, оскільки вказано лише частину номера картки; в матеріалах справи відсутні договір факторингу між первісним кредитором і позивачем, реєстри відступлення права вимоги та докази оплати за договорами факторингу, що свідчить про недоведеність процесуального статусу позивача як належного кредитора; в копії кредитного договору вказані надмірні та несправедливі умови кредитування. 15.08.2025 представником позивача було подано відповідь на відзив, згідно якого просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що відповідачка, при заповненні заявки на кредит особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказує, що одноразовий персональний ідентифікатор - MNV55R8A було направлено відповідачці 23.03.2023 21:49:42 год. на номер мобільного телефону вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено відповідачкою у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 23.03.2023 21:51:28. Зазначає, що відповідачка підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримала свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мала змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті. Вказує, що кредитний договір №102355322 від 23.03.2023 наданий до позовної заяви, є оригінальним документом, оскільки кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа. Також вказує, що підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт передачі товариством відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами платіжної картки клієнта згідно з умовами Договору. Також звертає увагу, що відповідачка виконувала умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, що свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала його зобов`язання за ним.\~ Зазначає, що відповідачка неправильно трактувала положення договору факторингу та дійшла хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору, право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Вказує, що він належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок Відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. Також зазначає, що у випадку відсутності фінансування, договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із Клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів, що чинні до сьогодні, а тому оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання реєстру прав вимог або реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру він належним чином довів факт переходу права вимоги. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила суд проводити розгляд справи за її відсутності, та у задоволені позову відмовити. Також звернулася до суду з клопотанням про витребування доказів, в якому просила суд витребувати у позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» оригінали документів: кредитного договору №102355322 від 23.03.2023; платіжні документи (платіжне доручення, банківську виписку чи інші документи, що підтверджують фактичне зарахування коштів на мій рахунок); договори факторингу, на підставі яких позивач вважає себе належним кредитором; реєстри відступлення права вимоги та докази оплати за договорами факторингу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Так, відповідачка просила суд витребувати у позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» оригінали документів: кредитного договору №102355322 від 23.03.2023; платіжні документи (платіжне доручення, банківську виписку чи інші документи, що підтверджують фактичне зарахування коштів на мій рахунок); договори факторингу, на підставі яких позивач вважає себе належним кредитором; реєстри відступлення права вимоги та докази оплати за договорами факторингу. Суд дослідивши, клопотання про витребування доказів та матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. З матеріалів справи судом встановлено, що кредитний договорів №102355322 від 23.03.2023 було укладено в електронній формі відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому кожна його копія є оригіналом кредитного договору, і як наслідок підстави для витребування зазначеного кредитного договору відсутні. Що стосується вимоги про витребування платіжних документів (платіжне доручення, банківську виписку чи інші документи, що підтверджують фактичне зарахування коштів на мій рахунок), то вони теж до задоволення не підлягають, оскільки первісний кредитор не є банківською установою та не надає фінансових платіжних послуг, а зарахування коштів відповідачці було здійснено через посередника, та за клопотанням позивача було витребувано виписку з банківської картки відповідачки, на яку були перераховані кошти. Підстав для витребування договорів факторингу, на підставі яких позивач вважає себе належним кредитором; реєстрів відступлення права вимоги теж відсутні, оскільки такі договори та витяги з реєстрів долучені до матеріалів справи, які підписані електронним цифровим підписом, а докази оплати за договорами факторингу теж немає підстав для витребування, оскільки відповідно до умов договорів право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання реєстру боржників, а не в момент оплати за договором. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання відповідачки про витребування доказів слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 23.03.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою було укладено договір кредитної лінії №102355322, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику (а.с.24-28). Встановлено, що зазначений кредитний договір було укладено в електронній формі відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний відповідачкою одноразовим персональним ідентифікатором - MNV55R8A, який було направлено відповідачці 23.03.2023 21:49:42 год. на номер мобільного телефону вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено відповідачкою у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 23.03.2023 21:51:28. Згідно умов вказаного договору перший транш у розмірі 5000 грн. кредитодавець надає позичальнику одразу після укладення договору шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок [NUMBER] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконало взяті на себе зобов`язання та надало відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору, а саме\~ сумі 5000 грн., що підтвержєуться випискою в карткового рахунку відповідачки наданої АТ КБ «Приватбанком» (а.с.104-105) Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Встановлено, що відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за розрахунками, наданими позивачем та не спростованими відповідачкою, станом на 25.06.2025 утворилася заборгованість у сумі 24261,00 грн., яка складається з: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19261,00 грн. заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом (а.с.31-32). Судом встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 зі строком дії до 28.11.2019. У подальшому, 28.11.2019 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020. Водночас інші умови Договору залишилися без змін. 31.12.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк Договору до 31.12.2021. В цій додатковій угоді Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2022. При цьому інші умови Договору залишилися без змін відповідно до Договору факторингу в редакції від 31.12.2020. Також 31.12.2022 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2023. При цьому інші умови Договору залишилися без змін відповідно до Договору факторингу в редакції від 31.12.2020. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 31.12.2023 уклали Додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2024. Предметом Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги (а.с.50-56). Відповідно до реєстру прав вимоги №243 від 08.08.2023, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідача\~ за кредитним договором №102355322 від 23.03.2023 на загальну суму 11894 грн. (а.с.48-49). Встановлено, що 27.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу №27/0524-01 (а.с.44-45). Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №102355322 від 23.03.2023 на загальну суму 24261 грн. (а.с.42-43). Встановлено, що 04.06.2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» відступлене право грошової вимоги (а.с.39-40). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-ІО від 04.06.2025, позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №102355322 від 23.03.2023 на загальну суму 24261 грн. (а.с.37-38). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що 23.03.2023 року між ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА та відповідачкою було укладено кредитний договір №102355322. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови позик, зокрема, розмір позик, порядок її надання і повернення, розмір відсотків за користування позикою. ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА виконало взяті на себе зобов`язання, натомість відповідачка умови договору належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає за кредитним договором №102355322 в розмірі 24261 грн. Позивач на підставі вищедосліджених судом договорів факторингу, набув права грошової вимоги до відповідачки по кредитному договору №102355322, а тому з відповідачки на корить позивача підлягає до стягнення заборгованість по зазначеному кредитному договору в розмірі 24261 грн. Щодо заперечень відповідачки викладених у відзиві на позовну заяву, то суд їх до уваги не приймає, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі №554/5090/16-к (провадження №51-1878кмо21) розтлумачено порядок оцінки електронного доказу та його допустимості, де вказано, що з огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8). Відповідно до ст. 7 цього Закону у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Верховний Суд у постановах: від 14 червня 2022 року (справа № 757/40395/20), від 20 червня 2022 року (справа № 757/40396/20), від 04 грудня 2023 року (справа №212/10457/21) та інших, неодноразово вказував на те, що оспорюваний кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору. У постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 Верховний Суд погодився з тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, кредитний договір містить персональні дані відповідачки, а також номер телефону та номер карткового рахунку, які згідно листа АТ КБ «Приватбанк» належать відповідачці. При цьому суд звертає увагу, що відповідачка не надана суду жодних доказів, що її персональні дані були використанні сторонніми особами з метою укладення вказаного договору, а також доказів, що договір про відкриття кредитної лінії №102355322 від 23.03.2023 визнано\~ недійсним (нікчемним). ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, що підтверджується випискою наданою АТ КБ «Приватбанк». Також, суд звертає увагу, що відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, а з розрахунків заборгованості за зазначеним договором вбачається, що відповідачка частково оплачувала кредит. Щодо твердження відповідачки, що в матеріалах справи відсутні договір факторингу між первісним кредитором і позивачем, реєстри відступлення права вимоги та докази оплати за договорами факторингу, то суд їх до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи наявні договори факторингу та реєстри боржників, які були досліджені судом. Відповідно до досліджених в судовому засіданні умов договорів факторингу, право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання відповідного реєстру боржників, а тому наявність квитанції про оплату за вказаними договорами не є обов`язковою. Посилання відповідачки, що в кредитному договорі вказані надмірні та несправедливі умови кредитування, то таке твердження суд до уваги не приймає, оскільки відповідачка не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася за додатковим роз`ясненням положень договору. Більше того, відповідачка уклавши договір підтвердила, що ознайомилася з його умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил, які є невід`ємною частиною до нього. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено факт укладення вищезазначеного кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів по кредитному договору, та факт набуття права грошової вимоги по договору №102355322 від 23.03.2023 до відповідачки, а тому суд не приймає до уваги доводи відповідачки викладені у відзиві на позовну заяву, та вважає їх такими, що подані з метою уникнення виконання зобов`язання яке виникло з договору №102355322 від 23.03.2023. Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином. Відповідно до договору про надання правової допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025, акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025, додаткової угоди №25770726405 від 05.06.2025, встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 7000,00 грн. Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн, а також понесені позивачем витрати за послуги з надання професійної правової допомоги в сумі 7000,00 грн.

Outcome: approved