Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

05 червня 2025 року на адресу Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до відповідача [PERSON] , третя особа:\~Комунальний заклад охорони здоров?я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про стягнення неправомірно отриманої пенсії. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи з 20.02.2023, призначену відповідно до Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на підставі заяви від 14.03.2023 року за № 2638, доданих документів та виписки з акта огляду медичко-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 690630 від 20.023.2023 року, виданої міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова. Територіальні органи ПФУ припиняють виплати пенсії, зокрема на підставі відповідної інформації від уповноважених установ, отриманої ними в результаті виконання своїх функціональних обов`язків. Виплата пенсії\~припинена на\~підставі довідки\~виданої Харківської\~обласної державної\~адміністрації Департаменту\~охорони здоров`я\~«Обласний центр\~медичко-соціальної\~експертизи» від\~06.12.2024\~№ 33\~про невизнання\~ [PERSON] \~особою з\~інвалідністю з\~20.02.2023\~року.\~Листом від\~30.01.2025\~року №\~2000-0401-8/16803\~ [PERSON] \~повідомлено про\~те,\~що виплату\~пенсії призупинено\~у зв`язку\~зі скасуванням\~ІІІ групи\~інвалідності.\~У зв`язку\~зі скасуванням\~довідки було\~зайво виплачено\~пенсію у\~розмірі 59\~718,69\~грн.\~за період\~з 20.02.2023\~року по\~28.02.2025\~року та\~запропоновано внести\~зазначені кошти\~на рахунок\~ПФУ як\~зайво виплачена\~пенсія.\~Враховуючи,\~що відповідач\~права на\~отримання пенсії\~по інвалідності\~не має,\~позивач просить\~позовні вимоги\~задовольнити. У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 09.06.2025 року позов залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 09.06.2025 року представником позивача вказані недоліки позовної заяви були усунуті. Ухвалою суду від 20.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання. 10\~липня 2025\~року представником\~відповідача адвокатом\~Сергєєвим М.А.\~подано відзив\~на позовну\~заяву в якому заперечує проти позову та просить суд відмовити в позові в повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначає, що 20.02.2023 Міжрайонна Слобідська медико-соціальна експертна комісія КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» на підставі достовірних даних та документів встановила [PERSON] ІІІ групу інвалідності на строк до 20.02.2025. У 2023 2025 роках [PERSON] отримував від позивача пенсію у зв`язку із інвалідністю. Про скасування довідки серії 12 ААВ №690630 від 20.02.2023 Міжрайонний Слобідський МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ», а також прийняття рішення КЗОЗ «ОЦМСЕ» у формі довідки про невизнання інвалідом №33 від 06.12.2024 відповідачу стало відомо лише 25.06.2025 коли він отримав копію позовної заяви. У період листопада 2024 червня 2025 відповідач від позивача та КОЗ «ОЦМСЕ» будь-яких документів, викликів, листів не отримував. Доданими до позову копіями документів дане твердження не спростовується, доказів виклику відповідача на засідання комісії КЗОЗ «ОЦМСЕ» на 06.12.2024 позивачем не надано. Зі змісту довідки КЗОЗ «ОЦМСЕ» № 33 від 06.12.2024 вбачається про проведення заочної експертизи, в порушення вимог пункту 1.10 Інструкції № 561 медико - соціальної експертизи, щодо позивача, без опитування хворого і об`єктивного обстеження та оцінки стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії. За підставі викладеного, приходить до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для прийняття КЗОЗ «Обласний центр медико - соціальної експертиз» висновку оформленого довідкою №33 від 06.12.2024 із одночасним порушенням порядку прийняття такого висновку з огляду на положення пунктів 1.4, 1.10 Інструкції №561. Відповідно довідка № 33 від 06.12.2024 КЗОЗ «ОЦМСЕ» по своїй суті є протиправною та незаконною Жодних документів, що містять причини, мотиви, та взагалі підстави до скасування відповідачу статусу інваліду та ще й з моменту призначення йому інвалідності до суду позивачем не надано та не обґрунтовано за змістом позову. Позивачем не було додано до позовної заяви доказів підтверджуючих документів про недобросовісність дій відповідача. Позивачем не доведено вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного її отримання. Захворювання, які мали місце у відповідача у 2022 - 2023 роках та які стали підставою для визначення йому 20.02.2023 III групи інвалідності мали та мають місце і у 2024 році, і у 2025 році. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2197 КНП «Міська студентська лікарня» ХМР (10.06.2024 - 19.06.2024) [PERSON] встановлені діагнози: дисциркулятовна гіпертонічна енцефалопатія, компресійно - ішемічна каудомієлопатія, двобічна люмбоішалгія, поперековий оетеохондрфорамінальна протрузія та грижа дисків, порушення функцій хребта; цервікокраніалгія; остехондроз шийний; стеноз хребтового каналу; стійкий виражений больовий синдром, гіпертонічна хвороба. Аналогічні діагнози встановлені [PERSON] згідно виписки стаціонарного хворого № 202 КНП «МЛ № З» ХМР (лікування 22.01.2025 - 31.01.2025) та № 37009 КНП «МБПЛ № 18» ХМР (лікування 13.06.2025 - 23.01.2025). Представник позивача\~про місце,\~дату і\~час розгляду\~справи повідомлений\~своєчасно і\~належним чином,\~надав суду\~заяву з\~проханням розглянути\~справу за\~відсутності представника\~за наявними\~матеріалами у\~справі. Відповідач [PERSON] та його предстаник адвокат Сергєєв М.А.\~в\~судове засідання не з`явилися, представником подано до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без їхньої участі, проти позову заперечує у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Харківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я «Обласний центр медико соціальної експертизи» про місце, дату і час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Так судом встановлено, що відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії,\~ [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з 20.03.2023 року за загальним захворюванням на строк до 01.03.2025 року. Дата чергового переогляду 20.02.2025 року (а.с. 8). 17.05.2023 Пенсійним фондом України відповідачу [PERSON] видано пенсійне посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , термін дії 28.02.2025 (а.с. 45). Згідно із довідкою про невизнання інвалідом №33, [PERSON] 06.12.2024 року заочно оглядався РЕК № 4 КЗОЗ «ОЦМЕ» і за результатами не визнаний інвалідом з 20.02.2023 року (а.с. 10). Рішенням ГУ ПФУ від 17.01.2025 року № 204950017579 встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи з 20.02.2023 року, призначену на підставі заяви від 14.043.2023 року за № 2638, виписки з акта огляду медичко-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 690630 від 20.02.2023 року, виданої міжрайонною Слобідської МСЕК м. Харкова. Повторно розглянуто заяву [PERSON] від 14.04.2023 року про призначення пенсії по інвалідності та прийнято рішення про відмову, оскільки право на призначення пенсії відсутнє (а.с. 11). [PERSON] направлено пропозицію про повернення коштів 30.01.2025 року (а.с. 13). Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Згідно ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»№ 1058-IV від 09.07.2003 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 25-3 від 25.11.2014). Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Отже, стягнення надмірно сплачених сум пенсій передбачене лише у випадках, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації, ненадання відповідної інформації або внаслідок рахункової помилки органу Пенсійного фонду України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Верховний Суд у постанові від 18.08.2020 року у справі №638/10460/17 дійшов висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 487/3380/16-а та від 11.02.2020 року у справі № 761/41107/16-а. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених чим кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Таким чином, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області або надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з його боку при отриманні наведеної в позові суми, позивач суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed