Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій вказує, що сторони з 03 березня 2011 року перебувають у шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між подружжям не склалося, в них виявилися різні характери та погляди на життя, шлюб та сім`ю, вони не можуть дійти згоди при вирішенні простих побутових питань. Протягом останніх чотирьох років подружжя не підтримує сімейних відносин, не веде спільного господарства та проживає окремо, шлюб носить формальний характер у зв`язку із чим подальше збереження сім`ї є неможливе. Тому просить шлюб розірвати, малолітніх дітей залишити проживати з матір`ю. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, остання подала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у її та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, 11 вересня 2025 року подав відзив на позовну заяву в якому щодо розірвання шлюбу не заперечив. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступне. 03 березня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у селі Торговиця Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03 березня 2011 року (а.с. 6). У шлюбі в сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії (а.с. 13, 14). Згідно зі\~статтею 24 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу (ч. 3 ст. 105 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, спільно не проживають.\~Тому суд дійшов висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме їх інтересам. Відтак, враховуючи відсутність перешкод, передбачених статтею 110 СК України, беручи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, з огляду на що позов слід задовольнити в повному обсязі. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд вказав, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу малолітніх дітей подружжя залишити проживати з позивачкою. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved