Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

22 жовтня 2024 року\~ [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, яким просить суд : визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування, що розташований за адресою : [ADDRESS] , вартістю 153\~288,00 грн., який належав [PERSON] , що померла [INFO] та [PERSON] , що помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за законом, який у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини. 18 жовтня 2024 року державним нотаріусом Другої бориспільської державної нотаріальної контори винесено постанову № 777 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] спадкоємицею якої на частку була [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , оскільки спадкоємцем не надано право-встановлюючих документів на спадкове майно. Крім того, 08 грудня 2015 року рідним дядьком позивача [PERSON] було складено заповіт на ім?я позивача, яким він все своє майно заповів [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті дядька відкрилася спадщина на майно за заповітом, до складу якої входить частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В перед-бачений законом строк, позивач звернувся до Другої бориспільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 18 жовтня 2024 року державним нотаріусом Другої бориспільської державної нотаріальної контори винесено постанову № 778 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] спадкоємцем якої на частку був [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документі на спадкове майно. З цих підстав позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав. 25 жовтня 2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано час позивача для усунення недоліків. Ухвалою суду від 02 січня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов не скористався. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 17 червня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Бориспільської міської\~радине з`явився у судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Натомість направив заяву до суду про розгляд справи у його відсутність, просив при вирішенні страви прийняти законне та обґрунтоване рішення за наявними матеріалами справи. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши подану представником позивача заяву та матеріали справи, в тому числі належним чином завірені копії спадкових справ, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав люди-ни»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області 03 грудня 2015 року; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим міським ЗАГС Краснодарського краю (а.с. 140-141). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не склала. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належала її матері [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] . У встановлений законом строк позивач звернулася до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №267/2019. Наведене підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадково-му реєстрі № 56804497 та копією спадкової справи №267/2019 (а.с. 157-211). [INFO] помер [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 14 грудня 2015 року виконавчим комітетом Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 65). На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт. Згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті належало і на що мав право за законом заповів [PERSON] , [INFO] (а.с. 66). У встановлений законом строк позивач звернулася до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №268/2019. Наведене підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадково-му реєстрі № 56805106 та копією спадкової справи №268/2019 (а.с. 62-75). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] . Судом також встановлено, що позивач звертався до Другої бориспільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , проте отримав відмову нотаріуса оскільки житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] спадкоємицею якої на частку була [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , та частку був [PERSON] , 1953 року народження, помер [INFO] , які прийняли спадщину і не оформили своїх спадкових прав, але [PERSON] не надав документів, що посвідчують право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на житловий будинок. В матеріалах спадкової справи відповідні документи також відсутні. (а.с. 73,208). Інші спадкоємці після смерті [PERSON] , [PERSON] відсутні. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Крім того встановлено, [INFO] померла [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 15 вересня 2014 року виконавчим комітетом Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, входив житловий будинку з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №35/2015. Наведене підтвердь-жується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41599831 та копією спадкової справи №35/2015 (а.с. 174-211). На випадок смерті [PERSON] залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях порівну. Однак, [PERSON] та [PERSON] не оформили належним чином домоволодіння у зв`язку з смертю. 07 серпня 2024 року КП ББТІ на ім`я [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою : [ADDRESS] з якого вбачається, що будинок побудований в 1953 році (а.с. 25-27). Згідно довідки Іванківської сільської ради від 01 березня 1983 року встановлено, що згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Іванківської сільської ради народних депутатів № 633, померлому [INFO] [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок, який розташований на земельній ділянці р-ну «Победа», розміром 0,40 га і знаходиться в селі Іванків. [PERSON] постійно прописана та проживала в спадковому будинку з 1956 року по даний час (а.с. 20-21). З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON] немає. Доказів протилежного суду не надано. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У статті 1261 ЦК України вказано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено у ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року за № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністер-ства юстиції України від 07 лютого 2002 року за №7/5. Відповідно вказаних нормативно - правових актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок, у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набув право власності на дане майно в порядку спадкування з моменту відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна право-відношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання не закон-ними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для задоволення позову [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved