Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У червні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПАТ «СК «АРКС», Товариство) звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 103863,58 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.12.2021 приблизно о 09 год. 44 хв. по вулиці Академіка Заболотного у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan Micra», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала відповідач [PERSON] , та транспортного засобу «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] , у результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у справі №752/921/22 [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника транспортного засобу «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] , були застраховані у ПАТ «СК «АРКС» за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Light» 51232ГА/05АВ від 18.05.2021. У зв`язку із цим ПАТ «СК «АРКС» у встановленому порядку здійснило розрахунок розміру страхового відшкодування у розмірі 152595,60 грн. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля «Nissan Micra», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за договором-полісом №АР6176685 у Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий альянс» (далі - ПАТ «Європейський страховий альянс»), яке є учасником укладеної з позивачем Угоди про пряме врегулювання збитків по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діє з 01.12.2016. Згідно умов вказано Угоди страховик відповідача виплатив потерпілому страхове відшкодування в розмірі 48732,02 грн із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Оскільки позивач за умовами договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Light» 51232ГА/05АВ від 18.05.2021 здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі, що дорівнює розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, то на підставі розрахунку страхового відшкодування, страхового акту №ARX3169913 від 28.01.2022 ПАТ «СК «АРКС» було здійснено власнику пошкодженого транспортного засобу суму страхового відшкодування у розмірі 101263,58 грн та 2600 грн. Таким чином, до ПАТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.12.2021. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2024 для розгляду цивільної справи №752/12709/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2024 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 103863,58 грн та понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року задоволено заяву [PERSON] , скасовано вказане вище заочне рішення суду від 16 жовтня 2024 року та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судовому засіданні. У липні 2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником [PERSON] , у якому останні заперечували проти позовних вимог ПАТ «СК «АРКС» у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилалася на те, що позивач не довів обґрунтованість здійсненої ним виплати страхового відшкодування за полісом №АР6176685 у розмірі 48732,02 грн, яка була здійснена ПАТ «Європейський страховий альянс» на користь позивача, не довів обґрунтованість страхової виплати за договором майнового страхування у розмірі 152595,60 грн та необхідність виконання ремонту в обсязі, що на 56849,56 грн перевищує вартість ремонту, розрахованого оцінювачем на замовлення страховика відповідача - ПАТ «Європейський страховий альянс». Вказувала, що її цивільно-правова відповідальність була забезпечена полісом №АР6176685 у ПАТ «Європейський страховий альянс» зі страховою сумою за шкоду, заподіяну майну третіх осіб у розмірі 130000 грн, франшиза 0 грн. Відповідно, розмір відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] , згідно звіту №2357 від 25.01.2022, що був зроблений на замовлення страховика відповідача, становить 95746,04 грн, що у свою чергу є меншим за ліміт відповідальності [PERSON] . Відтак, у даному випадку на переконання відповідача саме ПАТ «Європейський страховий альянс» є відповідальним за страхове відшкодування в межах ліміту застрахованої відповідальності відповідача. Окрім того зауважила, що позивачем при визначенні розміру суми страхового відшкодування не було взято до уваги застереження акту огляду пошкодженого транспортного засобу, складеного 17.01.2022 ФОП [PERSON] щодо переліку пошкоджень які не пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою від 22.12.2021. А саме, в рахунок №УКК3018501/0000041803 від 28.12.2021 увійшли пошкодження, які не пов`язані з ДТП, зокрема ремонт капоту, заміна лівої фари, ремонт лівого крила та інші, які не були погоджені з ПАТ «Європейський страховий альянс» в порядку прямого врегулювання, що суперечить законодавству та правовим висновкам Верховного Суду. Разом з цим позивач безпідставно включив у розмір виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування суми франшизи в сумі 2600 грн, яка згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Light» 51232ГА/05АВ від 18.05.2021 повинна бути покрита самим страхувальником. Надалі, позивач своїм правом на подання до суду відповіді на відзив не скористався. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Крім того, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час, місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній просив судвідмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до вимог частини третьої статті 131 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд уважає, що відповідач не з`явилася у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Згідно з частиною першою статті 223, пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, суд уважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом установлено, що відповідно до наданої суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником автомобіля «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] , 2015 року випуску (а.с.16). 18.05.2021 між ПАТ «СК «АРКС» (попередня назва ПАТ «СК «АХА Страхування») та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Light» 51232ГА/05АВ, предметом якого виступило страхування автомобіля «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] . За умовами вказаного договору страхова сума складає 260000 грн, франшиза за ризиком при збитках внаслідок ДТП - 2600 грн, умови виплати страхового відшкодування на базі неавторизованої СТО на вибір страховика, строк дії договору - з 31.05.2021 до 30.05.2022. Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У відповідності до пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Так, пунктом 9.2 вказаного договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Light» 51232ГА/05АВ від 18.05.2021 його сторони визначили, що страхового ризику, зокрема, належать збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З матеріалів справи убачається, що 22.12.2021 близько 09 год. 44 хв. відповідач, керуючи транспортним засобом «Nissan Micra», д.н.з. [NUMBER] , по вулиці Академіка Заболотного у місті Києві порушила вимоги пунктів 2.3 «Б», 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не врахувала дорожньої обстановки, не прийняла відповідне крайнє положення на проїзній частині дороги, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження вказаних транспортних засобів. Зазначені обставини установлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у справі №752/921/22, за якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи ті обставини, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, яке призвело до пошкодження автомобіля страхувальника позивача, суд уважає доведеним та таким, що не підлягає сумніву, факт завдання матеріальної шкоди відповідачем власнику застрахованого позивачем транспортного засобу. У відповідності до пунктів 28.1, 28.12 договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Light» 51232ГА/05АВ від 18.05.2021 передбачалося, що страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі заяви про подію та на виплату і страхового акту, який складається страховиком. При пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО з урахуванням рахунків СТО, а за рішенням страховика також з урахуванням документів, вказаних у пункті 27.2 договору. Згідно пункту 28.13 вказаного договору при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої згідно з договором франшизи по відповідному ризику. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче умов і зазначених у розділі 15 договору умов: «На базі неавторизованої СТО на вибір страховика» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на вибір страховика. У пункті 28.17 договору позивач та власник застрахованого транспортного засобу погодили, що при пошкодженні транспортного засобу страхове відшкодування виплачується страхувальнику шляхом перерахунків на рахунок СТО згідно з належним чином оформленими документами, в т.ч. наданим відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замова, рахунок, акт виконаних робіт та/або документи, визначені пунктом 27.2 договору тощо). Установлено, що власник застрахованого і пошкодженого транспортного засобу [PERSON] 23.12.2021 звернулася до ПАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ (а.с.14-15). З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2022 на СТО «Італмоторс» було складено акт огляду транспортного засобу автомобіля «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] , із зафіксованим переліком виявлених пошкоджень оглянутого автомобіля (а.с.17). Згідно рахунку СТО «Італмоторс» за №УКК3018501/0000041803 від 28.12.2021, складеного ФОП [PERSON] вартість ремонту автомобіля «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] склала 152595,60 грн (а.с.18-19). Також судовим розглядом установлено, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Micra», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «Європейський страховий альянс» серія полісу АР №6176685 (а.с.26). Позивач у своїй позовній заяві вказував, що він та страховик відповідача - ПАТ «Європейський страховий альянс» є учасниками Угоди про пряме врегулювання збитків по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка діє з 01.12.2016. Відповідно до вказаної Угоди між страховими компаніями було проведено пряме врегулювання збитків та погоджено до виплати 48732,02 грн, унаслідок чого ПАТ «СК «АРКС» здійснило потерпілому виплату страхового відшкодування у вказаному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням №865817 від 31.01.2022 (а.с.27). На підставі згаданого вище рахунку №УКК3018501/0000041803 від 28.12.2021 позивачем був складений розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт №ARX3169913 від 28.01.2022, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 101263,58 грн (а.с.20-21). 31.01.2022 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 101263,58 грн на рахунок ФОП [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №865729 від 31.01.2022 з призначенням платежу «страхове відшкодування згідно акту № ARX3169913 [PERSON] » (а.с.22). Крім того з матеріалів справи убачається, що 04.10.2022 власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою щодо напрямку доплати страхового відшкодування згідно договору №51232Га/05АВ від 18.05.2021, на підставі чого позивачем було складено страховий акт №ARX3372400 від 04.10.2022 про виплату [PERSON] 2600 грн та виплаченого його згідно платіжного доручення №920001 від 06.10.2022 (а.с.24, 25). Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач вказував на те, що після виплати потерпілій особі різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування у погодженому зі страховиком відповідача розмірі - 48732,02 грн (з урахуванням коефіцієнту зносу), до позивача на підставі статтей 993, 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги до відповідача на стягнення вказаної різниці в сумі 103863,58 грн (152595,60 грн - 48732,02 грн), так як погодженої зі страховиком відповідача суми страхового відшкодування не було достатньо для покриття фактичного розміру шкоди власнику пошкодженого та застрахованого транспортного засобу. На противагу доводам позивача у поданому стороною відповідача відзиві на позовну заяву, [PERSON] повністю заперечувала факт наявності у неї будь-якого обов`язку з відшкодування шкоди, оскільки, по-перше, позивачем при здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування було взято рахунок ФОП [PERSON] від 28.12.2021 за №УКК3018501/0000041803, куди при визначенні вартості відновлюваних робіт увійшли пошкодження, що не пов`язані із ДТП від 22.12.2021. По-друге, цивільно-правова відповідальності [PERSON] на момент вказаної події була забезпечена у ПАТ «Європейський страховий альянс» згідно полісу №АР6176685 з лімітом суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, в розмірі 130000 грн та франшизою у 0 грн. Таким чином з огляду на те, що згідно виготовленого на замовлення страховика відповідача звіту вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 95746,04 грн, куди не увійшли ремонтні роботи, що не пов`язані із ДТП від 22.12.2021, відповідальним за виплату суми страхового відшкодування в межах застрахованого ліміту відповідальності відповідача є виключно її страховик. З поданих до суду заяв по суті спору убачається, що позивач стверджував, що страховик відповідача - ПАТ «Європейський страховий альянс» погодив з позивачем виплату в розмірі 48732,02 грн відповідно до Угоди про пряме врегулювання збитків по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, учасниками якої вони є. Так, згідно наданої в матеріали справи копії листа ПАТ «Європейський страховий альянс» від 13.08.2025 за №4045-2.13.1-2025, що був направлений у відповідь на адвокатський запит представника відповідача, страховик останньої повідомив, що дорожньо-транспортна пригода від 22.12.2021 була врегульована Товариством зі страховиком потерпілої особи на підставі Положення «Про пряме врегулювання збитків» №376/2016 від 10.03.2016. При цьому суму страхової виплати було визначено на підставі Звіту №2357 від 25.01.2022 за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Рахунок №УКК3018501/0000041803 від 28.12.2021, складений ФОП [PERSON] не є підставою для визначення вартості матеріального збитку, підстави для перегляду суми страхової виплати відсутні. Відповідно до наданої суду копії звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №2357 від 25.01.2022, складеного оцінювачем ФОП [PERSON] на замовлення ПАТ «Європейський страховий альянс», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Fiat 500L», д.н.з. [NUMBER] , складає 95746,04 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ складає 48732,02 грн. Так, спірні відносини у цій справі регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які застосовано судом в редакції станом на дату виникнення спірних відносин. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1192 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема й страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої зазначеної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18). Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до ПАТ «СК «АРКС» після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Так, судовим розглядом встановлено, що застрахований позивачем транспортний засіб було пошкоджено у дорожньо-транспортній пригоді від 22.12.2021, вина відповідача встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. 23.12.2021 потерпіла особа звернулася до позивача із заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ, у якій просила здійснити страхове відшкодування на рахунок ФОП [PERSON] , позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування на суму 152595,60 грн на підставі рахунку ФОП [PERSON] №УКК3018501/0000041803 від 28.12.2021, якому позивачем на підставі страхового акту №ARX3169913 від 28.01.2022 було сплачено страхове відшкодування в розмірі 101263,58 грн, а на підставі узгодженої із страховиком відповідача суми страхового відшкодування сплачено 48732,02 грн, факт чого не заперечується сторонами у справі. З наданих самим відповідачем доказів убачається, що узгодження її страховиком з позивачем суми страхового відшкодування відбулося з урахуванням коефіцієнту зносу. Так, відносини між [PERSON] та її страховиком - ПАТ «Європейський страховий альянс» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик відповідача - ПАТ «Європейський страховий альянс» мав виконати свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу. У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №686/17155/15-ц року підтримав вищезазначений правовий висновок та визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заперечувала проти наявності у неї будь-якого обов`язку зі сплати заявленої позивачем різниці між вартістю ремонтних робіт та погодженою з ПАТ «Європейський страховий альянс» сумою страхового відшкодування, оскільки за звітом №2357 від 25.01.2022, який був виготовлений на замовлення останнього, розмір відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу становить 95746,04 грн та не перевищує ліміту відповідальності відповідача в розмірі 130000 грн. Проте, вирішуючи спір у цій справі, суд не погоджується з такими посиланнями відповідача з огляду на те, що, по-перше, остання не надала суду належних доказів на підтвердження факту заявленого нею розміру ліміту відповідальності, а по-друге, предметом спору у даній справі виступає саме різниця між реальними збитками та погодженим страховиком відповідача страховим відшкодуванням з урахуванням коефіцієнту зносу. Так, за правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Отже, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). Верховний Суд у своїй постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку. Достатніми доказами фактично здійснених витрат по ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу, є акт виконаних робіт або рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу; платіжне доручення, рахунок або товарний чек на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі №924/675/17 та від 13 березня 2018 року у справі №910/9396/17. У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 зазначено, що «висновки судів попередніх інстанцій, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження авто є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу». Убачається, що між позивачем та страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (майна). Відповідно до Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником та страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб), визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог та обставин справи, розмір позовних вимог було визначено позивачем не на підставі звіту №2357 від 25.01.2022, а на підставі рахунку СТО №УКК3018501/0000041803 від 28.12.2021, вартість ремонтних робіт по якому була сплачена позивачем у повному розмірі, що у свою чергу відповідає умовам договору добровільного страхування та поданій потерпілою особою заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідно, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу. У постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. В даному випадку, доказами вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є рахунок СТО «Італмоторс» за №УКК3018501/0000041803 від 28.12.2021, складеного ФОП [PERSON] , та підтвердження його оплати платіжними дорученнями. При цьому, заперечуючи проти суми майнового відшкодування та виявлених пошкоджень, відповідач не надала жодних належних та допустимих доказів на спростування визначеної вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого майна, клопотань про призначення експертизи з приводу того, що встановлена вартість матеріального збитку суперечить дійсності, а також належності пошкоджень, виявлених під час огляду, виниклій дорожньо-транспортній пригоді, відповідач не заявляла. Також, доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем, не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та відповідно є необґрунтованою, відповідачем також не надано та матеріалами справи не підтверджено. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином урахувавши, що позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків на ремонт пошкодженого автомобіля повністю, суд дійшов висновку про те, що із [PERSON] , як винної у ДТП особи, підлягають стягненню кошти в розмірі - 101263,58 грн, як різниця між фактичним розміром завданої шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та сумою страхового відшкодування, погодженою страховиком відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за вирахуванням суми франшизи 2600 грн, (152595,60 грн - 48732,02 грн - 2600 грн). У даному випадку суд не убачає правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати франшизи за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Light» 51232ГА/05АВ від 18.05.2021. Адже, за умовами пункту 28.13 цього договору при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за виключенням встановленої згідно з договором франшизи по відповідному ризики (2600 грн за ризиком завдання збитків внаслідок ДТП). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями частини другої статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих позивачем доказів та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ПАТ «СК «АРКС» та відповідно стягнення з [PERSON] суми сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 101263,58 грн. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Положеннями частини першої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що за наслідками розгляду даної справи суд ухвалює рішення про часткове задоволення заявлених ПАТ «СК «АРКС» позовних вимог, відповідно, з відповідача на користь останнього підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2952,30 грн, тобто пропорційно до загального розміру задоволених позовних вимог (97,50%). На підставі викладеного вище та

Outcome: partial