Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

09 вересня 2025 року [PERSON] (далі позивач), через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.09.2017, мотивуючи позов тим, що стосунки між Позивачем та Відповідачем розладились, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства і побуту. З 2023 року подружжя проживає окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Спроби примиритися між подружжям свого результату не принесли, сімейні стосунки не відновилися, шлюб остаточно припинив своє існування. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб має лише формальний характер. Від шлюбу подружжя спільних дітей не мають. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Подальше перебування у шлюбі є формальним та таким, що суперечить інтересам Позивача у побудові власного життя. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи. \~ \~ \~ \~ Відповідач через підсистему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначає що визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Час для примирення просить не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 09 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, про що складено відповідний актовий запис № 1835 (а.с. 4). Подружні відносини\~сторони фактично\~припинили,\~сумісно не\~проживають,\~спільного господарства\~не ведуть.\~Подальше збереження\~шлюбу позивач\~вважає не\~можливим та\~суперечить інтересам\~сторін,\~що підтверджується\~заявами по\~суті справи. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~24 Сімейного кодексу України\~(далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст.\~56 СК України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)\~визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України\~якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Згідно з п. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, підстав для досягнення примирення між сторонами суд не вбачає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову, розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України при ухваленні рішення суд має вирішити питання про розподіл судових витрат. За змістом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~142\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~та ч.\~3\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду із позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідач визнав позовні вимоги, відтак судовий збір у розмірі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу. Позивач вимоги про стягнення судових витрат з відповідача не заявляє.

Outcome: approved