Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

05 грудня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 18 листопада 2017 року виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, актовий запис №25. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] з відповідачем [PERSON] знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2017 року. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Водночас, відповідач ухиляється від розірвання шлюбу через органи ДАЦС у добровільному порядку. Спільне життя з відповідачем не склалося. З березня 2023 року ведення господарства та спільне проживання подружжя фактично припинилося. Відповідач з`їхала зі своїми речами з місяця їх спільного проживання: [ADDRESS] . Саме з цього часу сторони більше не спілкуються, кожен живе своїм життям. Їх більше нічого не об`єднує. Крім цього, позивачу відомо про те, що [PERSON] на сьогодні проживає з іншим чоловіком. Вважає, що примирення з відповідачем не можливо. У встановлений законом строк від позивача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказала, що вимоги про розірвання шлюбу визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Водночас не погодилася з викладеними у позовні заяві обставинами, а саме заперечувала той факт, що шлюбні відносини були припинені у березні 2023 року. Вважає, що позивач тим самим намагається виключити з переліку майна, придбаного у шлюбі транспортні засоби: MAN TGA 18.530, 2005 року випуску, ндр [NUMBER] , придбаний 23 червня 2023 року; MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2005 року випуску, ндр [NUMBER] , придбаний 18 квітня 2024 року. Наполягала на тому, що фактично вони припинили шлюбні відносини у липні 2023 року. Як на доказ послалася на платіжні перекази [PERSON] грошових коштів на її картковий рахунок. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просили їх задовольнити. Наполягали на тому, що саме з кінця квітня 2023 року сторони припинили шлюбні відносини. Позивач у судовому засіданні пояснив, що одружився 18 листопада 2017 року з [PERSON] . Проживали у будинку, що розташований на території домоволодіння його матері. Коли почалася війна, то відправив дружину на західну частину України, у більш безпечне місце. У липні 2022 року вона повернулася додому. Після повернення їх стосунки погіршилися. Наприкінці квітня, початку травня 2023 року відповідач зібрала речі та переїхала на квартиру своєї знайомої у м.Миколаєві. Він особисто допомагав їй перевозити речі. Щодо боргу, про який вказувала [PERSON] , пояснив, що у їхній сім`ї жартома вважалось, що кошти, які він заробляв були їх спільними, а кошти зароблені відповідачем - її особистими. Коли йому були необхідні додаткові кошти, то він їх начебто позичав у дружини. Оскільки в подальшому стосунки лише тільки погіршувалися, ним було прийнято рішення щодо розірвання шлюбу. Вирішити спір у позасудовому порядку, нажаль, не вдалося. Оскільки мав борги, то був позбавлений можливості сплатити відповідачу вартість половини нажитого ними майна. Наполягав на тому, що саме з кінця квітня 2023 року ними були припиненні шлюбні відносини. Примирення між ними не можливе. Представник позивача звертав увагу, що докази, досліджені у судовому засіданні підтверджують, що сторони проживали окремо з кінця квітня 2023 року, а саме показники спожитих послуг, що рахуються за квартирою, де проживала відповідач, та покази свідків, які підтвердили, що саме з цього часу відповідачка не проживала разом з чоловіком в с. Галицинове. Відповідач та її представник у судовому засіданні визнали заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, водночас заперечували той факт, що шлюбні відносини були припиненні між сторонами у квітні 2023 року, наполягали на тому, що вони припинилися у липні 2023 року. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що вона дійсно переїхала на квартиру своєї знайомої на початку травня 2023 року, водночас вони продовжували підтримувати шлюбні стосунки, продовжували спілкуватися, ходити до батьків, гуляли вечорами. В кінці червня 2023 року зрозуміла, що відносини не відновити, а тому прийняла рішення про розлучення. На квартиру переїхала, оскільки проводила заняття з психологом один раз на тиждень. Позивач її підтримав у цьому, не заперечував. Допоміг перевезти особисті речі на квартиру. Сам же не погодився разом із нею переїхати на квартиру. Вели спільний бюджет, один одному перераховували грошові кошти на картки, не мали окремих бюджетів. Вказала на те, що саме позивач просив її не розлучатися, щоб домовитися щодо розподілу майна. Зазначила, що у травні 2023 року вона пройшла курси бровиста та 28 травня 2023 року матері позивача [PERSON] робила брови, фотографувала її для власного портфоліо, що підтверджує той факт, що вони з позивачем продовжували спілкуватися, підтримували шлюбні стосунки. До того ж, у травні 2023 року [PERSON] позичав у її батька гроші у сумі 1000 доларів США, на придбання автомобіля, який вони офіційно переоформили у червні 2023 року. Договір позики не укладався. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Як вбачається копії актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18 листопада 2017 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, про що був складений актовий запис №25. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Сторони не мають спільних дітей. Шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, на сьогодні мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, відповідач в судовому засіданні не заперечувала щодо розірвання шлюбу, що є свідченням того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Разом з тим, з огляду на те, що у провадженні Вітовського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа 477/2939/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, між сторонами існує спір щодо часу припинення шлюбних відносин, з якого слід рахувати правовий режим майна, набутого кожною із сторін. Тобто, оскільки між сторонами існує спір щодо спільного майна, набутого під час їх шлюбу, то сторони вважали, що необхідно визначити дату припинення ведення спільного господарства для подальшого визначення об`єму спільного майна подружжя. Так, позивач під час розгляду справи наполягав на тому, що шлюбні відносини між ним та відповідачем припинилися у кінці квітня - початку травня 2023 року. В якості доказу суду надав акт підписаний мешканцями с. Галицинове Миколаївського району Миколаївської області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що у період з січня 2021 року по березень 2023 року за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] проживала [PERSON] . Починаючи з квітня 2023 року по сьогоднішній день [PERSON] за вказаною адресою не проживає, у будинку відсутні її особисті речі та її спальне місце. Спільного господарства та побуту не має (а.с. 26). Свідки зі сторони позивача підтвердили, що відповідачка не проживала разом з позивачем з кінця квітня початку травня 2023 року. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що працює разом з позивачем. У березні 2023 року, після дзвінка [PERSON] , йому від [PERSON] стало відомо, що він зі [PERSON] розлучається. Вказав, що автомобіль МАН зареєстрували у МРЕО 13 червня 2023 року. Свідок [PERSON] , який є родичем позивача, у судовому засіданні також підтвердив, що сторони роз`їхалися у кінці березня 2023 року. Сам особисто відвозив відповідача забрати ключі від квартири до власника. Зазначив, що позичав кошти у [PERSON] коли вони ще проживали спільно з [PERSON] . Віддав борг через півтора місця, коли [PERSON] вже проживала на квартирі. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивача, у судовому засіданні підтвердив той факт, що у квітні 2023 року [PERSON] вже не проживала у будинку [PERSON] . У квітні 2023 року, під час прибирання городу, бачив, що відповідач разом зі своєю матір`ю виносила з будинку позивача телевізор. Акт про непроживання відповідача підписував, знайомився з його змістом, будь-яких заперечень щодо його змісту не мав. Свідок [PERSON] повідомила, про те, що їй відомо зі слів матері позивача [PERSON] про те, що сторони почали проживати окремо з квітня 2023 року. Приблизно в кінці квітня 2023 року вона заходила у справах до [PERSON] . У будинку ані [PERSON] , ані будь-яких жіночих речей вона вже не бачила. Акт про непроживання відповідача підписувала особисто, з його змістом знайомилася, під час підпису будь-яких зауважень не мала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сторони проживали у будинку (літній кухні), що розташований на території її домогосподарства, де зробили ремонт, мали окремий вхід, самі сплачували за комунальні послуги. Коли [PERSON] забрала речі та пішла з дому, вона з квітня 2023 року почала сплачувати комунальні витрати особисто. Причина, через яку вони розійшлися їй не відома. У травні 2023 року відповідач приїхала до будинку, щоб забрати особисті речі. Тоді ж [PERSON] запропонувала їй зробити брови, на що вона погодилася. 19 червня 2023 року [PERSON] разом зі своєю матір`ю приїжджала, забрала решту речей та віддала їй ключ від будинку. Зазначила, що їй відомо про те, що після того, як відповідач пішла від сина, сторони не мали спільного бюджету. Свідок [PERSON] у своїх письмових поясненнях зазначив, що є другом позивача та зі сторонами знайомий давно. У 2023 році він запрошував їх до себе у гості до м. Чернівці. У травні 2023 року йому зі слів позивача стало відомо, що вони зі [PERSON] розійшлися та у гості він приїде один. У Чернівцях позивач перебував з 24 по 26 червня 2023 року. [PERSON] повідомив йому про те, що через сімейні проблеми вирішили розлучитися, наразі домовляються, як само будуть ділити спільне майно. Крім цього, поділився новиною щодо покупки нової вантажної машини. На підтвердження зазначеному, позивач долучив до матеріалів справи фотографію від 25 червня 2023 року, на якій він у місті Чернівці без відповідача (а.с. 68, 69). Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували той факт, що сторони припинили шлюбні відносини у квітні 2023 року, наполягали на тому, що відносини припиненні саме з липня 2023 року. Свідки зі сторони відповідача підтвердили, що відповідачка не проживала разом з позивачем з кінця червня початку липня 2023 року. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, під час розгляду справи пояснила, що після реєстрації шлюбу сторони проживала у їх з чоловіком будинку. Потім, після того як в будинку матері позивача зробили ремонт, вони переїхали туди жити. У квітні, травні 2023 року [PERSON] та [PERSON] разом приїжджали до неї у гості і лише у червні 2023 року повідомили про те, що мають намір розлучитися. Їй відомо про те, що у травні 2023 року донька захотіла переїхати до міста у квартиру, на що [PERSON] погодився. Зі слів [PERSON] їй відомо, що позивач залишався у неї інколи ночувати в орендованій квартирі. Наполягала на тому, що вона особисто з донькою забирала телевізор з будинку позивача у липні 2023 року. До квартири [PERSON] переїхала у травні 2023 року, їй відомо, що [PERSON] особисто сплачував кошти за оренду квартири. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , суду пояснила, що про розлучення сторін дізналася від рідної сестри [PERSON] . Коли саме [PERSON] переїхала до міста у квартиру їй не відомо. Особисто з цього приводу з племінницею не спілкувалася. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що з приводу розлучення сторін їй стало відомо від [PERSON] матері відповідача, яка була дуже засмучена через це. Причини розлучення та час коли саме сторони припинили шлюбні відносини їй не відомі. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача повідомила, що їй відомо про те, що сторони роз`їхалися з кінця червня 2023 року. Світлана проживала в орендованій у її неї квартирі та з червня місяця почала сплачувати орендну плату. До того сплачувала лише за комунальні послуги. Як на доказ послалися на те, що позивач у період з 23 квітня 2023 року по 30 травня 2025 року переказував грошові кошти на рахунок відповідача, надали роздруківку чотирьох квитанцій про грошовий переказ (а.с. 32-35). Крім цього, до матеріалів справи долучила DVD-диск на якому містяться фото зі свята її подружки - день народження хрещеного, на яке, як вона зазначила під час розгляду справи, вони разом з позивачем прийшли, як пара. Водночас, позивач наполягав на тому, що на час свідкування вони вже разом не проживали та прийшов на свято, лише з поваги до батьків хрещеного. Також, у якості доказу відповідачем до справи долучені скриншоти листів щодо оплати відповідачем з її карткового рахунку коштів за оренду квартири за період з 09 червня 2023 року по 10 жовтня 2023 року (а.с. 198-201). У судовому засіданні відповідач наполягала на тому, що сплачувала квартплату у квартирі особисто, що підтверджує той факт, що позивач не ніс жодних витрат на оплату квартири, яку вона орендувала особисто. Крім цього, відповідачем долучені до матеріалів справи платіжні інструкції про сплату комунальних послуг [PERSON] , власницею орендованої відповідачем квартири. Судом за клопотанням представника позивача витребувані докази з АТ «Миколаївобленерго» та МКП «Миколаївводоканал» щодо показників спожитих комунальних послуг у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де проживала відповідачка. З наданої інформації вбачається, що з квітня місяця окрім абонентської плати здійснювалася плата за використанні комунальні послуги (а.с. 216, 220). З вищезазначеного вбачається, що позивач наполягає на тому що саме з кінця квітня 2023 року між ними були припиненні шлюбні відносини, водночас відповідач наполягає на тому, що строк припинення цих відносин слід рахувати з кінця червня початку липня 2023 року. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація шлюбу засвідчується\~Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України (ч. 3 ст. ст. 27 Кодексу). Згідно з частиною 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є\~підставою для\~виникнення прав\~та обов`язків\~подружжя. Відповідно до статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до\~статті 106\~або одного з них відповідно до\~статті 107\~цього Кодексу. А також на підставі рішення суду. Статтею 114\~Сімейного кодексу\~України визначено,\~що у\~разі розірвання\~шлюбу органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану шлюб\~припиняється у\~день реєстрації\~розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Шлюбний договір між сторонами не укладався, режим окремого проживання подружжя (ст. 119-120 Сімейного кодексу України) не встановлювався, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на матеріали справи позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2017 року. З позовною заяво щодо розірвання шлюбу позивач звернувся 05 грудня 2024 року. Шлюб між сторонами, відповідно до статті 114 Сімейного кодексу України, буде вважатись припиненим після набрання цим рішенням законної сили. Як було з`ясовано під час розгляду справи, сторонами під час припинення шлюбних відносин режим окремого проживання (сепарація) у судовому порядку не встановлювався. Правовий режим майна подружжя, набутого під час шлюбу, який не є його особистою власністю, визначений законом (ст. 60 Сімейного кодексу України). Тобто, правовий режим майна, набутого кожним з подружжя, яке не є його особистою власністю, за відсутності встановленого режиму окремого проживання подружжя, законодавець пов`язує з часом припинення шлюбу у визначеному законом порядку, а не з припиненням шлюбних відносин. З огляду на таке, на думку суду, не має значення час коли саме відповідачка переїхала жити на орендовану квартиру та сторони почали проживати окремо, оскільки шлюб між сторонами до набрання цим рішенням законної сили є чинним і, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Досліджені ж в судовому засіданні докази лише підтверджують висновок суду, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved