Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] яким після зміни предмет позову просив суд: -визнати за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер №5122755900:02:007:0239, з виплатою [PERSON] компенсації у грошовому еквіваленті вартості 1/2 (однієї другої) частки земельної ділянки. - визнати за [PERSON] право приватної власності на садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з виплатою [PERSON] з виплатою [PERSON] компенсації у грошовому еквіваленті вартості 1/2(однієї другої) частки -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS» з бензиновим двигуном об`ємом 1998 см3, 2008 року виготовлення у сумі 110 000, 00 грн. -припинити право власності [PERSON] на вище перелічене майно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 серпня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, у період перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність нерухоме майно земельну ділянку площею 0,54 га кадастровий номер №5122755900:02:007:0239 та садовий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Правовстановлюючі документи на зазначене майно за взаємною згодою було оформлено на дружину [PERSON] . На даний час шлюб розірвано, проте вирішити питання про поділ майна набутого під час шлюбу у позасудовому порядку сторонам не вдається. Відповідач за первісним позовом [PERSON] скориставшись своїм передбаченим законом правом звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] яким після уточнення вимог викладеного в заяві від 20.09.2024 року просила суд: -право власності на садовий будинку площею 31,5 м2 розташованого за адресою: [ADDRESS] вартістю 333 743 грн. та земельної ділянки площею 0,054 га кадастровий номер 5122755900:02:007:0239, на якій цей будинок розташований вартістю 178 578 грн. визнати за [PERSON] , стягнувши з неї на користь [PERSON] 256 161 грн. компенсації; - \~ \~ \~ \~право власності на транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS» 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1987 см3, номерний знак [NUMBER] вартістю 351 760 грн. визнати за [PERSON] , стягнувши з нього на користь [PERSON] компенсацію у розмірі 175'880 грн.; - \~ \~ \~ \~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі понесені по справі судові витрати. У зустрічному позову [PERSON] не оспорювала обставини викладені у первісному позові щодо спільності набутого під час шлюбу майна у вигляді земельної ділянки та садового будинку та зазначає, що у період перебування у шлюбі сторонами було придбано також автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», 2008 року виготовлення, який на день подання зустрічного позову перебував у одноосібному користуванні [PERSON] який перешкоджає їй у користуванні автомобілем. Зустрічним позовом [PERSON] надає згоду на те, щоб вирішити спір про поділ майна подружжя шляхом визнання прав на набуте під час шлюбу майно за [PERSON] з виплатою їй грошової компенсації. Представником позивача за первісним позовом [PERSON] адвокатом Драгун А.С. надано до суду відзив на зустрічну позовну заяву яким просила суд відмовити у задоволенні зустрічного позову вказуючи на некоректність та недостовірність оцінки спірного майна у наданих до зустрічного позову звітах. Також у відзиві зазначено, що [PERSON] , вважає автомобіль «TOYOTA AVENSIS», 2008 року своєю особистою власністю оскільки такий автомобіль був ним придбаний за кошти отримані за проходження служби у військовій частин [NUMBER] у складі миротворчого контингенту місії ООН у Сьєрра -Леоне. Разом з тим у заяві про зміну предмету позову позивач за первісним позовом [PERSON] визнав спільність автомобіля «TOYOTA AVENSIS», 2008 року та не погоджувався лише із визначеною експертом вартістю автомобіля, при цьому вказав, що на час розгляду справи спірний автомобіль було ним продано. Ухвалою від 26 квітня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження судді Вінської Н.В. Ухвалою від 07.10.2021 року з метою визначення вартості майна по справі призначено судову будівельно-технічну, земельно-технічну та автотоварознавчу експертизи. Аналогічні експертизи були призначені судом, за клопотанням сторін ухвалою від 31.05.2023 року, оскільки висновків експертів за ухвалою від 07.10.2021 року отримано не було. 13 грудня 2023 року судом отримано висновок транспортно -товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу, у відповідності до якого середня ринкова вартість автомобіль «TOYOTA AVENSIS», 2008 року виготовлення становить 351 760,00 грн. 16.01.2024 року до суду надано висновок будівельно технічної, оціночно-будівельної та оціночно земельної експертизи складний 03.09.2024 року ринкова вартість 1/2 частки садового будинку загальною площею 31,5 м2 розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка визначена на підставі чинних вимог нормативних актів, з урахуванням наданих Замовником документів, з урахуванням його технічного стану як «задовільний», відповідно до Заяви від 15.08.2024 та Договору №026 від 15.08.2024р., без врахування земельного компоненту, на момент складання даного висновку, становить:166 872 гри. Ринкова вартість 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 5122755900:02:007:0239, площею 0,054 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка визначена на підставі чинних вимог нормативних актів, з урахуванням наданих Замовником документів на момент складання висновку становить 89 289 грн. 19.02.2025 року представником первісного позивача адвокатом Драгун А.С. подано до суду заяву про зміну предмету позову у якій остаточно сформовано вимоги [PERSON] до [PERSON] . Ухвалою від 21.04.2025 року судом прийнято заяву представника позивача за первісним позовом [PERSON] про зміну предмету та підстав позову та прийнятого зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду в одному провадженні. Тією ж ухвалою закрито підготовче судове засідання у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] з 01 серпня 1998 року по 19.12.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. 31.03.2014 року [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер №5122755900:02:007:0239 площею 0,054 га яка розташована в [ADDRESS] . У договорі міститься застереження про те, що він укладений за згодою чоловіка покупця [PERSON] . Того ж дня, 31.03.2014 року [PERSON] придбала у [PERSON] садовий будинок який розташований в [ADDRESS] . У договорі міститься застереження про те, що він укладений за згодою чоловіка покупця [PERSON] . Вищезазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б. та зареєстровані в реєстрі за номерами 203 та 201 відповідно. Спільність набутого у шлюбі майна - земельної ділянки та садового будинку презюмується та визнається сторонами. Також 02.07.2014 року [PERSON] набуто у власність автомобіль «TOYOTA AVENSIS», 2008 року номер шасі [NUMBER] , що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та визнається сторонами за сукупністю наданих до суду заяв. 19.07.2024 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу TOYOTA AVENSIS, 2008 р.в., об`єм двигуна - 1987 см3, [PERSON] на [PERSON] перереєстрацію здійснено в територіальному сервісному центрі № 0544 13 грудня 2023 року судом отримано висновок транспортно -товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу. У відповідності до висновку експерта №23-4037 середня ринкова вартість автомобіль «TOYOTA AVENSIS», 2008 року виготовлення становить 351 760,00 грн. При цьому, експерта було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок. 16.01.2024 року до суду надано висновок будівельно технічної, оціночно-будівельної та оціночно земельної експертизи складний 03.09.2024 року ринкова вартість 1/2 частки садового будинку загальною площею 31,5 м2 розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка визначена на підставі чинних вимог нормативних актів, з урахуванням наданих Замовником документів, з урахуванням його технічного стану як «задовільний», відповідно до Заяви від 15.08.2024 та Договору №026 від 15.08.2024р., без врахування земельного компоненту, на момент складання даного висновку, становить:166 872 гри. Ринкова вартість 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 5122755900:02:007:0239, площею 0,054 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка визначена на підставі чинних вимог нормативних актів, з урахуванням наданих Замовником документів на момент складання висновку становить 89 289 грн. Частинами 1-7 ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Таким чином враховуючи надані до суду експерті висновки, щодо вартості спірного майна, суд не вбачає підстав для відступу від викладеної у зазначених висновках вартості земельної ділянки, садового будинку та транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст.60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсяст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу\~України (ч.2 ст.68 СК України). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно з ч.1 ст.69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц. За нормами ч.2 ст.372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370\~ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до положень ст.71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно з ч.1 ст.82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Спірне майно, а саме земельна ділянка, садовий будинок та автомобіль набутий сторонами за час перебування у шлюбі, що сторонами не заперечується, а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, що також не заперечується жодною стороною. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Докази повинні бути належними, достовірними, допустимими та достатнімими. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України). При цьому [PERSON] у відзиві на зустрічну позовну заяву наголошував, що автомобіль, набутий за час шлюбу, за кошти отримані за проходження служби у військовій частин [NUMBER] у складі миротворчого контингенту місії ООН у Сьєрра -Леоне, а отже є його особистою власністю, проте такі твердження позивача не заслуговують на увагу оскілки вони не спростовують презумпцію спільності набутого у шлюбі майна, оскільки кошти отримані подружжям у шлюбі в результаті їхньої професійної діяльності (заробітна плата, доходи від бізнесу тощо), є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не встановлено шлюбним договором або іншими правочинами при цьому, суд приймає до уваги, що немає значення, чи працювала дружина чи ні, чи отримувала вона достатній дохід від своєї діяльності, майно, за умов, визначених СК України, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу. У відповідності до ст. 71 СК України,\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.\~Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.\~Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.\~Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України.\~Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.\~Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За приписами ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої\~статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.202 у справі №209/3085/20). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 по справі №648/3137/15-ц зазначено, що «застосований спосіб поділу спірного майна, за яким одному і другому з подружжя виділяється окремий житловий будинок, є найбільш прийнятним у цьому випадку, оскільки вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним, нерухомим майном. Запропонований позивачем спосіб поділу не вирішує спір, оскільки залишає закінчений будівництвом будинок і незавершений будівництвом будинок у спільній власності». Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.\~Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц). Верховний Суд зауважив, що саме по собі обрання судом варіанту поділу спільного майна, який є відміннім від запропонованого сторонами, не вважається виходом за межі позовних вимог, оскільки суд вирішує спір в межах заявленого позову про поділ спільного майна подружжя, та визначає спосіб поділу майна, який за установлених у кожній конкретній справі обставин, є найбільш прийнятним для обох сторін та відповідає засадам розумності та справедливості (постанови Верховного Суду від 12.10.2022 у справі №757/64512/16-ц). Тлумачення положень\~статті 71 СК України\~дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України\~(стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.1 та 2 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.\~Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. У даній категорії справ завданням суду є проведення реального поділу майна між подружжям у спосіб виділення кожному в натурі окремих видів (об`єктів) майна. При цьому поділ майна в інший спосіб ніж просить позивач не є виходом за межі позовних вимог. Разом із тим, для присудження одному із подружжя грошової компенсації необхідним є його згода. У випадку відсутності згоди іншого із подружжя може бути позбавлена частки в порядку, визначеному ч.2 ст.365 ЦК України та ч.5 ст.71 СК України. Щодо запропонованого позивачем за первісним позовом [PERSON] варіанту поділу майна. Згідно вказаного варіанту поділу [PERSON] просить суд визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер №5122755900:02:007:0239 та садовий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , з виплатою [PERSON] компенсації у грошовому еквіваленті вартості 1/2(однієї другої) частки, та просить стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS» у сумі 110 000, 00 грн. припинив право власності [PERSON] на вище перелічене майно. Проте відповідач [PERSON] пред`явивши зустрічні вимоги, очевидно, не погоджується на таку компенсацію, а позивач при цьому не скористався механізмом, передбаченим ч.2 ст.365 ЦК України та ч. 5 ст.71 СК України, а саме ним не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. А отже у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Щодо запропонованого відповідачем за первісним позовом позивачем за зустрічним позовом [PERSON] варіанту поділу майна. Згідно вказаного варіанту поділу [PERSON] просить суд визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер №5122755900:02:007:0239 та садовий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , з виплатою [PERSON] компенсації у грошовому еквіваленті вартості 1/2(однієї другої) частки, та просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS» припинивши право власності [PERSON] на вище спільне майно. При цьому [PERSON] попередньо внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти, еквівалентні вартості 1/2 частини спірного будинку та земельної ділянки у сумі 256\~161 грн., задля забезпечення отримання відповідачем [PERSON] грошової компенсації на випадок задоволення позовних вимог, що підтверджується платіжною інструкцією № 1.284240907.1 від 29.08.2025 року. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовано вказані правовідносини суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на садовий будинок та земельну ділянку, стягнення на користь приступи вартості автомобіля. При цьому суд зазначає, припинення частки позивача в спільному майні з виплатою йому грошової компенсації замість його частки у спільному майні не завдасть йому істотної шкоди, так як, зазначене майно не є його єдиними житлом, при цьому [PERSON] зазначала в своїх заявах, що саме вона наразі одноосібно користується спірним садовим будинком, будь яких заперечень таким твердженням надано не було. Таким чином, суд вважає, що залишення спірного майно в порядку поділу майна подружжя відповідачу за первісним позовом [PERSON] зі стягненням з неї на користь позивача [PERSON] внесених на депозитний рахунок грошових коштів у сумі 256 161 грн є виправданим та не порушуватиме вимоги статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема викладену у рішеннях від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», так як таке втручання у право власності позивача здійснюється на підставі закону з метою врегулювання спору між колишнім подружжям та з урахуванням права власності іншого співвласника, який не має іншого житла, а також із дотриманням вимог співмірності та пропорційності з огляду на те, що позивач має на праві особистої приватної власності інше житло та внаслідок припинення її частки у спільному майні подружжя не буде позбавлена єдиного житла. Відтак при задоволенні зустрічного позову буде дотримано справедливий баланс між інтересами обох сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не було сплачено судовий збір, при цьому позовну заяву не було залишено без руху, прийнято до розгляду та розглянуто із задоволенням позовних вимог зустрічного позову у повному обсязі, а отже враховуючи ціну позову, яка після проведення експертиз визначена на рівні 432041 грн., судовий збір слід визначити у розмірі 4320,41 грн, який враховуючи задоволення зустрічної позовної заяви у повному обсязі слід стягнути на користь держави з [PERSON] . Так,\~згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст.141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19, від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18. Указана судова практика є незмінною. Судом встановлено, що позивач, подаючи позовну заяву, зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00грн.. На підтвердження таких витрат позивачем разом з позовною заявою були надані угода про надання правової допомоги №20 від 23.07.2020 року, квитанцію касового прибутного ордера №89 від 01.09.2020 року на суму 10\~000 грн. ордер серії 132136 від 31.07.2020 року копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Мирковіча В.Ю. Від відповідача за зустрічним позовом заперечень щодо співмірності витрат позивача на правничу допомогу не надходило. Отже, враховуючи складність справи, а також виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд

Outcome: approved