Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У серпні 2025 року позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 0509719070 від 20.02.2020 у сумі 40499,25 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням( тілом кредиту)-3100 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги-37399,25 грн., судового збору у сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 16000 грн. У позовній заяві позивач зазначив, що 20.02.2020 року між ТОВ « ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір № 0509719070, відповідно до умов якого відповідачу встановлено діючий кредитний ліміт у сумі 20 000 грн. на строк 30 календарних днів, із максимальною відсотковою ставкою, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості -1,75%. 14.07.2021 було укладено договір №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 0509719070. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 0509719070. 18.02.2025 було укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі і за договором № 0509719070. Таким чином ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено право вимоги до відповідача за договором № 0509719070. Вказану заборгованість відповідачем до цього часу так і не погашено, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 19.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. 02.09.2025 до суду надійшов відзив від представника відповідача-адвоката Євграфової О.О., у якому остання зазначає про те, що позовні вимоги відповідач визнає частково , лише у сумі 1927,50 грн., що складається із: 300 грн. за тілом кредиту та 1627,50 грн. за відсотками по кредиту. У задоволенні інших вимог прохають відмовити. Розмір витрат на правову допомогу у сумі 16000 грн. вважають не обгрунтованими. Зазначають про те, що відповідачем 19.05.2020 року було здійснено платіж, спрямований на погашення тіла кредиту у сумі 2800 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином із 3100 грн. тіла кредиту [PERSON] сплачено 2800 грн. З огляду на викладене залишкова заборгованість за тілом кредиту становить 300 грн. Вважають, що до задоволення підлягає позовна вимога стосовно тіла кредиту у розмірі 300 грн., натомість повторне стягнення вже оплаченої суми у розмірі 2800 грн. є безпідставною та до задоволення не підлягає. Стосовно нарахування відсотків, то відповідач вважає, що , так як останнім днем кредитування є 20 березня 2020 року, отже після спливу вказаного терміну у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки до повного погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач мав право нараховувати суму за відсотками в межах строку кредитування (траншу) до 20 березня 2020 року у розмірі 1627,50 грн., що викладено у контррозрахунку. При цьому позивач прохає стягнути із відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування(траншу), так і після закінчення цього строку. Вважають такі вимоги не обгрунтованими. З урахуванням наведеного вимоги позивача про стягнення із відповідача процентів за кредитом, нарахованим внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань після спливу строку кредитування є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума відсотків у межах строку кредитування з 20 лютого 2020 року по 20 березня 2020 року включно, що становить 1627,50 грн. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу у сумі 16000 грн., то представник відповідача заперечує проти такого розміру посилаючись на те, що вказана сума є неспівмірною із складністю справи, яка є малозначною, а також наданим адвокатським об`єднанням обсягом правничої допомоги та витраченим часом на її надання. Враховуючи вказане прохали відмовити у задоволенні позову у цій частині. Відповідач, в свою чергу , поніс витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн., тому прохали стягнути із позивача на користь відповідача такі витрати. 02.09.2025 року від представника відповідача надійшли ще додаткові поясненнях, в яких остання вказує, що із вказаної позивачем суми , яку вони прохають стягнути-40499,25 грн. має бути стягнуто лише 300 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 1627,50 грн.-заборгованість за відсотками по кредиту, а всього 1927,50 грн. У задоволенні інших позовних вимог прохали відмовити. 08.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив у якому представник позивача зазначає, що із поясненнями представника відповідача він не згоден. Зазначає, що непогодження відповідача з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач не позбавлений можливості надати свій контрозрахунок на підтвердження власних доводів, проте такого розрахунку надано, не було, відповідачем не зазначено неправильності сум нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, у тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Представником відповідача не були зроблені власні арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином. Нарахування процентів позивачем було здійснено відповідно до вказаної погодженої процентної ставки, відтак посилання представника відповідача на збільшення розміру відсоткової ставки є незрозумілим та безпідставним. Стосовно заперечення відповідача про розмір витрат на правову допомогу у сумі 16000 грн. , яка зазначена позивачем зазначають наступне. Відповідачем не наводиться обгрунтованості неспівмірності витрат у зв`язку із складністю справи та не надано суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Сума витрат на правову допомогу, яку вказано позивачем погоджена сторонами, а тому така заявлена сума вважається обгрунтованою та такою, що підлягає стягненню із відповідача. 10.09.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення ( на відповідь на відзив) , у якому остання зазначає про те, що відповідачем було отримано перший та єдиний транш кредиту у сумі 3100 грн., більше жодних кредитних коштів він не отримував. Позивач у період із 20.02.2020 по 20.03.2020 мало право нараховувати відсотки у розмірі 1,75% за кожен день користування кредитними коштами, а не поза таким терміном. Оскільки позивач нараховував відсотки поза вказаним терміном, тому вимоги про стягнення відсотків за період із 20.03.2020 за будь-якою процентною ставкою є безпідставним. Витрати на правову допомогу у сумі 16000 грн. документально не підтверджені, а тому вони до задоволення не підлягають. Представник позивача адвокат Горбенко П.В. позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її та відсутності відповідача, позовні вимоги визнають частково з урахуванням наданих письмових пояснень. У відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що 20.02.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір № 0509719070,відповідно до умов якого відповідачу встановлено діючий кредитний ліміт у сумі 20000 грн. на строк 30 календарних днів, із максимальною відсотковою ставкою, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості -1,75%. 14.07.2021 було укладено договір №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ « ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ « ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 0509719070. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 0509719070. 18.02.2025 було укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі і за договором № 0509719070. Таким чином ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено право вимоги до відповідача за договором № 0509719070. Відповідач має загальний розмір заборгованості за вказаним договором у сумі 59812,25 грн. Проте позивач прохає стягнути суму у розмірі 40499,25 грн. Відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за договором, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №0509719070 від 20.02.2020 складає 40499,25 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням( тілом кредиту)-3100 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги-37399,25 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданим розрахунком, який міститься у матеріалах справи. Наявну заборгованість відповідачем до цього часу так і не погашено. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитору зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Вказаний договір був укладений в електронній формі у відповідності до вимог Закону України « Про електронну комерцію». Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворився загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаним Договором №0509719070 від 20.02.2020 , який складає 40499,25 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням( тілом кредиту)-3100 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги-37399,25 грн. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач прохає стягнути із відповідача заборгованість за договором № 0509719070 від 20.02.2020 у сумі 40499,25 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням( тілом кредиту)-3100 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги-37399,25 грн. Представник відповідача заперечує проти стягнення суми заборгованості у розмірі 40499,25 грн., посилаючись на те, що така сума є необгрунтованою, позивач мав право нараховувати суму за відсотками в межах строку кредитування( траншу) саме до 20 березня 2020 року. Договір укладався на 30 днів , тому його кінцевий термін становить 20 березня 2020 року. Нарахування відсотків поза вказаним терміном є незаконним. 19.05.2020 року відповідач сплатив 2800 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, з 3100 грн. тіла кредиту [PERSON] має бути сплачено лише 300 грн. Вважають, що до задоволення підлягає позовна вимога стосовно тіла кредиту у розмірі 300 грн., натомість повторне стягнення вже оплаченої суми у розмірі 2800 грн. є безпідставним та до задоволення не підлягає Стосовно стягнення відсотків, то представник відповідача вважає, що нарахування їх повинно проводитися лише в межах 30 днів у розмірі 1,75% і має складати 1627,50 грн. Таким чином сума стягнення за відсотками за кредитним договором має становити 1627,50 грн., а не 37399,20 грн., як зазначено у позові. Суд не погоджується із такими доводами представника відповідача та зазначає наступне. Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0509719070 від 20 лютого 2020 року визначено два окремих строки, які слід розмежовувати це строк користування траншем-30 календарних днів та строк користування кредитними коштами, наданими окремими траншами в рамках відновлювальної кредитної лінії, обмеженої максимальною сумою 20000 грн.-36 календарних місяці з дати укладення договору. Зобов`язання позичальника за цим договором продовжується на весь період фактичного користування кредитом( траншем) з відсотковою ставкою 1,75% відсотків від суми кредиту( траншу) за кожен день користування кредитом(траншем), починаючи з дати першого прострочення строкового повернення кредиту(траншу) і до повного повернення кредиту, що залишилось поза увагою відповідача. Крім того, відповідно до п. 1.9. Договору дія цього Договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії Договору жодна із Сторін письмово не повідомила іншу Сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії Договору. Дія цього Договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із Сторін шляхом письмового повідомлення іншої Сторони та при умові відсутності зобов`язань між Сторонами. Якщо інше прямо не передбачено цим Договором або законодавством, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється Додатком до цього Договору. Зміни у цей Договір набирають чинності з моменту належного оформлення Сторонами відповідного Додатку до цього Договору, якщо інше не встановлено у самому Додатку до цього Договорі або у чинному законодавстві Україні. Матеріали справи не містять доказів того, що такий договір продовжено не було, із заявою про його розірвання жодна із сторін не зверталася. Оскільки доказів розірвання договору суду не надано , то такий договір вважається пролонгованим. Відповідно до п. 1.11 Договору за продовження/зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), Позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції на вимогу Товариства) за Основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту. Відповідач користувався кредитними коштами, у вказаний строк їх не повернув , внаслідок чого виникла заборгованість, яка не погашена. Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язання, у тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Доказів того, що відповідач сплатив суму у розмірі 2800 грн. в рахунок погашення заборгованості, про яку зазначає представник відповідача, суду надано не було. Згідно п. 7.1. Правил надання грошових коштів у позику відсотки за користування сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно по день повернення кредиту. Таким чином, наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості відповідають вимогам закону і є належними доказами наявності та розміру заборгованості відповідача за договором. В тому числі , відповідно до умов договору, п. 1.6. пропозиції та акцепту оферти визначено розмір відсоткової ставки, а саме 1,75% за один день користувапня кредитом. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування заборгованості по процентам було здійснено відповідно до вказаної погодженої процентної ставки, відтак посилання представника відповідача на збільшення розміру відсоткової ставки є безпідставним. Відповідно до умов Договору позики та Правил надання грошових коштів у позику проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторонами окремо було погоджено , що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у договорі , проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п. 7.3. Правил. Отже нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору в межах строку дії кредитного договору. За вказаних обставин, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у добровільному порядку не повернув отримані грошові кошти та не сплатив відсотки за користування ними, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають до задоволенню. Тому суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 0509719070 від 20.02.2020 у сумі 40499,25 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням( тілом кредиту)-3100 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги-37399,25 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 16000 грн. позивачем надано заявку на надання юридичної допомоги від 01.07.2025. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню саме у розмірі 4000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в задоволенні вимог відповідача про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 8000 грн. слід відмовити.

Outcome: approved