Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

04.07.2025 року до суду звернувся представник: адвокат Лихосенко Є.О. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. 15.07.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. В позові посилалася на те, що 12 листопада 2024 року [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Олександрівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 1899. У шлюбі, [INFO] , у подружжя народилась донька [PERSON] . Наразі шлюбні відносини між сторонами припинені, тривалий час вони мешкають окремо, на розгляді у суді перебуває справа про розірвання шлюбу. Донька повністю перебуває на утриманні позивача. [PERSON] з відповідачем щодо утримання дитини не вдається. Відповідач є працездатним, не має інвалідності та хронічних захворювань. Оскільки відповідач має також нести матеріальні обов`язки, пов`язані з життям, вихованням, харчуванням, розвитком спільної дитини та утриманням матері дитини, тому позивач вважає за необхідне звернутися до суду щодо стягнення аліментів з відповідача на власне утримання та утримання доньки. Прохали стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] : на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; та на утримання матері дитини в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку; допустити негайне виконання рішення в межах сплати платежу за один місяць. Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, 13.08.2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримав та прохав задовольнити. 29.09.2025 року відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 12 листопада 2024 року позивач [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , [INFO] , у Олександрівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 1899, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.11.2024 року. [INFO] від шлюбу у сторін народилася дитина - донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.2025 року. Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач посилалася на те, що відповідач жінку та дитину повноцінно не забезпечує матеріально, грошову допомогу не надає на утримання спільної доньки та матері дитини. Позивач прикладає максимально зусиль з метою належного піклування про здоров`я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, однак потребує фінансової допомоги відповідача. Відповідач є здоровою, працездатною людиною. Оскільки відповідач має також нести матеріальні обов`язки, пов`язані з життям, вихованням, харчуванням, розвитком спільної дитини та утриманням матері дитини, тому позивач вважає за необхідне звернутися до суду щодо стягнення аліментів з відповідача на власне утримання та утримання доньки. Відповідач визнав вказані обставини та не заперечував проти задоволення позову. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 року у справі № 487/5798/20 зазначено, що «Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу». Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач є працездатним, однак жінку та дитину повноцінно не забезпечує матеріально, грошову допомогу на утримання спільної доньки та матері дитини не надає. Таким чином, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, відповідно ч.ч. 3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Так як дана справа є справою про стягнення аліментів, то суд відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як позов задоволено в повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved