Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

19.06.2025 [PERSON] в особі представника адвоката Писаренка С. Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.02.2023 [PERSON] (первісний кредитор) та [PERSON] досягли згоди щодо отримання останнім грошової позики в сумі 40\~000,00 грн. За усною домовленістю сторін [PERSON] зобов`язався передати у власність грошові кошти, а [PERSON] зобов`язувався їх повернути через місяць. Договір позики сторони домовились підписати одразу після перерахування коштів на банківський рахунок позичальника. На виконання вказаної домовленості [INFO] [PERSON] на банківський рахунок [PERSON] перераховано кошти в загальному розмірі 40\~000,00 грн двома платежами 10\~000 грн та 30\~000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями. Тобто свої зобов`язання [PERSON] виконав у повному обсязі. Водночас, після отримання грошових коштів на свій рахунок від підписання договору позики чи написання розписки [PERSON] відмовився. Грошові кошти розміром 40\~000 грн відповідач [PERSON] у місячний строк не повернув. Отже, вказані кошти є безпідставно набутими [PERSON] , оскільки набуті ним та зберігаються за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Надалі, 03.03.2025 [PERSON] на підставі договору про відступлення права вимоги відступив право вимоги щодо повернення (сплати) безпідставно набутих [PERSON] коштів у розмірі 40\~000 грн на користь [PERSON] . Також кредитору були передані відповідні документи, що підтверджують отримання грошових коштів відповідні платіжні інструкції банків. Також, 03.03.2025 [PERSON] на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, що відбулося. Отже, на підставі ст. 514 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до [PERSON] перейшли права кредитора у зобов`язанні. Таким чином, [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] безпідставно набуті від [PERSON] грошові кошти в сумі 40\~000 грн. Новим кредитором [PERSON] 03.03.2025 на адресу [PERSON] було направлено вимогу щодо повернення безпідставно набутих коштів. Відповідач на вказану вимогу не відреагував. З наведених підстав просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 40\~000 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору розміром 1\~211,20 грн та витрати на правничу допомогу розміром 8\~000 грн (а.с. 15). Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою від 24.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 01.08.2025 на 13:00 год., встановлено строки для подання заяв по суті справи. Копію ухвали від 24.06.2025 було направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням, однак конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» від 12.07.2025. Копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами було направлено відповідачу позивачем до звернення до суду із цим позовом листом із описом вкладення, про що до позовної заяви долучено відповідні докази, а саме копію опису вкладення до листа з відміткою поштової служби «Е-ПОСТ» від 18.06.2025 (а.с. 17). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвала про\~відкриття провадження\~у справі\~надсилається учасникам\~справи,\~а також\~іншим особам,\~якщо від\~них витребовуються\~докази,\~в порядку,\~встановленому\~статтею 272\~цього\~Кодексу.\~ Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідач не повідомив суду про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що останньому було у встановленому порядку вручено копію вищезазначеної ухвали. Відзив на позов відповідач не надав. У зв`язку із неякою сторін в судове засідання, призначене на 01.08.2025 на 13:00 год., розгляд справи було відкладено на 30.09.2025 на 11:00 год. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. У позовній заяві представник позивача зазначив, що просить розглянути справу без участі позивача чи його представника. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності позивача та його представника на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованим листом із повідомленням, однак конверти із поштовими відправленнями були повернуті на адресу суду з відмітками відділення зв`язку від 12.07.2025 та від 26.08.2025 про відсутність адресата за зазначеною адресою. Враховуючи, що відповідачу надсилались судові повістки за адресою, що є його зареєстрованим місцем проживання, а також, що відповідач не повідомив суду іншої адреси місця проживання, в силу вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судові повістки вручені у день проставлення у поштових повідомленнях відміток про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Заяв про відкладення судового засідання від відповідача не надходило. За таких обставин, враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. З долучених до позовної заяви копій платіжних інструкцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.02.2023 випливає, що [PERSON] здійснив переказ власних коштів [PERSON] двома платежами на суми 30\~000,00 грн та 10\~000 грн, тобто на загальну суму 40\~000 грн (а.с. 6, 7). 03.03.2025 між [PERSON] і позивачем [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого [PERSON] як Первісний кредитор відступив [PERSON] як Новому кредитору право вимоги щодо безпідставно набутих [PERSON] коштів у розмірі 40\~000 грн (а.с. 8). Цього ж дня [PERSON] надіслано [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги, що відбулося (а.с. 9). 03.03.2025 [PERSON] направив [PERSON] вимогу щодо повернення безпідставно набутих коштів, в якій просив протягом 7 календарних днів з момену отримання вимоги повернути йому безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 40\~000,00 грн та перерахувати поштовим переказом на ім`я [PERSON] (а.с. 10). У зв`язку з тим, що [PERSON] вказану вимогу не задовольнив, позивач 19.06.2025 звернувся до суду із даним позовом. З позовної заяви випливає, що грошові кошти розміром 40\~000 грн [PERSON] перерахував [PERSON] 17.02.2023 за усною домовленістю, відповідно до якої після перерахування грошових коштів ними буде укладено відповідний договір позики, за яким [PERSON] зобов`язується повернути позику у місячний строк з дня передання грошових коштів. Оскільки [PERSON] після отримання грошових коштів відмовився від укладення договору або написання розписки, то вказані грошові кошти позивач вважає безпідставно набутим майном. В силу положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Водночас, позивачем на підтвердження вищезазначених обставин про існування між [PERSON] та [PERSON] домовленості щодо укладення договору позики жодних доказів не надано. Долучені до позовної заяви копії платіжних інструкцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.02.2023 вказаних обставин не підтверджують, оскільки з їх змісту, зокрема призначення платежу, випливає, що [PERSON] здійснив переказ власних коштів [PERSON] двома платежами на загальну суму 40\~000 грн (а.с. 6, 7). Відомостей, що вказані грошові кошти передаються як позика, вказані платіжні інструкції не містять. Щодо доводів позивача про безпідставність набуття [PERSON] вказаних грошових коштів суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, кондикційні зобов`язання (тобто правовідношення, яке виникає, коли одна особа (набувач) безпідставно збагатилася за рахунок іншої особи (потерпілого), і за цим зобов`язанням набувач має повернути потерпілому це майно або його вартість, а також відшкодувати негативні наслідки, завдані таким безпідставним збагаченням) виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Це один із способів захисту права власності, що застосовується поза межами договірних відносин на підставі статті 1212 ЦК України.\~ Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм гл. 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів), від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але надалі відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 12121214 ЦК України). Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 20.09.2024 у справі № 628/1203/19 (провадження № 61-8954св24). Таким чином, з метою вирішення питання про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів в сумі 40\~000 грн доведенню підлягає, зокрема, обставина неправомірності їх набуття. Водночас, жодних доказів такої неправомірності набуття грошових коштів у позовній заяві не зазначено і суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження безпідставності набуття відповідачем грошових коштів розміром 40\~000 грн, позивач надав лише копії платіжних інструкцій про перерахування [PERSON] цих коштів відповідачу, які самі по собі, виходячи із зазначеного у них призначення платежу, свідчать лише про переказ власних коштів [PERSON] відповідачу. Будь-які інші докази на підтвердження неправомірності набуття відповідачем цих грошових коштів матеріали цієї справи не містять. Відтак,\~суд доходить\~висновку,\~що доводи\~позивача у\~зазначеній частині\~не підтверджуються\~належними та\~допустимими доказами. Водночас, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №923/196/20 від 22.07.2022). За таких\~обставин,\~судом не\~може бути\~прийнятий як\~доказ договір\~відступлення права\~вимоги між\~ [PERSON] \~та позивачем\~ [PERSON] \~від 03.03.2025,\~за яким\~ [PERSON] \~передав [PERSON] \~право вимоги\~до [PERSON] \~щодо безпідставно\~набутих коштів,\~адже судом\~не встановлено\~безпідставності набуття\~ [PERSON] \~цих грошових\~коштів,\~а відтак\~ [PERSON] \~фактично було\~відступлено право\~вимоги,\~яке йому\~не належало. Таким чином, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, з огляду на що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає залишенню без задоволення. Враховуючи, що у задоволенні позову суд відмовляє, тому судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 19, 89, 141, 244245, 259, 264, 265, 272273, 280283, 289\~ЦПК України, суд

Outcome: dismissed