Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ. На розгляд до Сихівського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] (надалі Позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі Відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів.\~ Ухвалою від 02.06.2025 суд прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі, справу ухвалив розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом)сторін,\~призначив справу до розгляду на 19.06.2025. У судовому засіданні 19.06.2025 оголошувалася перерва до 10.07.2025. 10.07.2025 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 29.07.2025. Ухвалою від 29.07.2025 суд частково задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, витребував відповідні інформацію та докази у відповідача, Національного банку України, Державної податкової служби в Івано-Франківській області. Крім того, у судовому засіданні 29.07.2025 оголошувалася перерва до 19.08.2025. Ухвалою від 05.08.2025 суд визнав необґрунтованим заявлений представником відповідача відвід. Ухвалою від 07.08.2025 суддя Сихівського районного суду м. Львова Сабара Л.В. залишила без задоволення \~заяву представника відповідача про відвід судді Борачка М.В. 19.08.2025 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 12.09.2025. У судовому засіданні 12.09.2025 оголошувалася перерва до 25.09.2025. Позивач та представник відповідача взяли участь у судовому засіданні 25.09.2025. Позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Водночас, представник відповідача просив відмовити у їх задоволенні. КЛОПОТАННЯ СТОРІН. Суд зазначає, що для вирішення спору між сторонами, існує необхідність розгляду питання щодо долучення до матеріалів справи доказів, які надавались позивачем у ході розгляду справи та які є додатками до відповіді на відзив, клопотань про долучення доказів (вх. №18138/25 від 28.07.2025; вх. №18130/25 від 28.07.2025; вх. №20938/25 від 02.09.2025). Відповідач заперечив проти долучення поданих позивачем доказів, виклавши свою позицію у відповідних запереченнях у справі. Надаючи оцінку доводам позивача, а також запереченням відповідача, суд зазначає, що згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює\~над будь-якими\~іншими міркуваннями\~в судовому\~процесі (частина 2 статті 2 ЦПК України). Зважаючи на викладене, суд задля виконання завдань цивільного судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, повного і всебічного дослідження обставин справи та правильного вирішення спору між сторонами, вважає за необхідне долучити до матеріалів справи докази, які є додатками до відповіді на відзив та перелічених вище клопотань про долучення доказів. АРГУМЕНТИ СТОРІН. Аргументи позивача. Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. За час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , яка станом на дату подання позову досягла повноліття та проходить навчання у Німеччині. Наразі витрати на навчання дочки становлять суму у розмірі 1130,00 Євро (семестровий збір 50,63 Євро в місяць, страхування 30 Євро, гуртожиток 286,53 Євро, харчування 400 Євро, підручники 50 Євро, інтернет та мобільний зв`язок 60 Євро, проїзд 50 Євро). Оскільки відповідач має тимчасовий мінливий заробіток, домашнє господарство, будинок та квартиру, то він має змогу брати участь в утриманні доньки. Разом з цим, жодних дій для цього ним не вчиняється. Зважаючи на це, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 300 Євро в гривневому еквіваленті по ринковому курсу станом на дату платежу по аліментах, щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання, чи до досягнення дочкою повноліття (залежно від того, яка обставина настане швидше). Аргументи відповідача. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке: 1) [PERSON] є неналежним позивачем, адже не проживає разом із донькою; 2) Позивач не надала доказів того, що донька продовжує навчатися у Галле-Вітенберзькому університеті імені Мартіна Лютера. Так, її навчання у цьому закладі тривало лише один семестр, а саме у період з жовтня по лютий 2024 року. Надалі, вона повинна була або продовжити навчання, або не розпочинати його взагалі. Однак, підстав вважати, що вона продовжує навчання, немає. 3) Позивач не довела розмір витрат доньки на навчання та проживання у Німеччині. 4) Відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу доньці. До 2022 року він працював закордоном; у грудні 2022 року придбав квартиру, позичивши для цього частину грошей; офіційного та стабільного заробітку він немає, однак мають місце мінливі підробітки; він має борги та заледве оплачує комунальні платежі; раніше він уже сплачував аліменти. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. 06.08.2005 позивач і відповідач уклали шлюб, який було розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24.01.2018 у справі №464/7412/17, яке набрало законної сили 23.02.2018 (Т.1; а.с. 6-7). За час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 06.06.2007 (Т.1; а.с. 8). Позивач зареєстрована із донькою за однією адресою: [ADDRESS] , що прослідковується зі змісту відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1431311 від 30.05.2025, Витягу з реєстру територіальної громади від 11.07.2025 та Відомостей з реєстру про кількість зареєстрованих осіб №197893 від 24.07.2025 (Т.1; а.с. 24, 84, 130). [PERSON] має ваду серця та хворіє на синдром WPW, у зв`язку із чим практично із самого народження неодноразово проходила лікування та обстеження. Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи Консультативним висновком від 25.03.2013 (Т.1; а.с. 151), Витягами із медичної карти стаціонарного хворого №544/184 від 14.02.2014, №3971/1246 від 18.08.2014, №2076/738 від 28.04.2015, №4657/1585 від 15.09.2015, №1414/473 від 21.03.2017, №4876/1828 від 15.09.2017, №3309/1315 від 18.06.2019, №5282/2086 від 23.09.2019 (Т.1; а.с. 77-79, 87-89, 153-154), Виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.02.2020, від 22.07.2020 (Т.1; а.с. 75-76, 156-157), оглядом кардіолога від 19.08.2025 (Т.2; а.с. 99). Згідно із наявною у матеріалах справи нотаріально засвідченою заявою від 29.08.2024 позивач та відповідач надали дозвіл на виїзд їх доньки за кордон з метою навчання в одному з університетів на території Федеративної Республіки Німеччина (Т.1; а.с. 19-22). Судом встановлено, що станом на дату ухвалення цього рішення донька сторін досягла повноліття та проходить навчання в навчальному закладі Федеративної Республіки Німеччина, а саме: 1) 19.06.2024 вона була зарахована на зимовий семестр 2024/2025 років до підготовчого коледжу землі Саксонія-Ангальт, відділення Галле в Галле-Віттенберзькому університеті імені Мартіна Лютера, що стверджується наявним у матеріалах справи документом вказаного начального закладу (Т.1; а.с. 9-10). Відповідне навчання було оплачуваним, що вбачається із інформаційного бюлетню університету (Т.1;\~а.с.\~11-13). Для його проходження донька орендувала кімнату в гуртожитку [ADDRESS] , уклавши Договір оренди від 20.08.2024 зі стоком дії: 15.08.2024 31.07.2025, та щомісячною орендною платою у розмірі 286,53 Євро (Т.1; а.с. 14-16). 27.06.2025 [PERSON] завершила навчання у вказаному вище навчальному закладі, що стверджується Свідоцтвом про здатність до навчання у ВНЗ (Т.1; а.с. 131-132). 2) у кінці червня 2025 року вона була зарахована до Рейнсько-Вестфальського технічного університету на зимовий семестр 2025/2026 років, що підтверджується листом цього університету від 30.06.2025 (Т.1; а.с.133-134). Під час перебування на території ФРН [PERSON] оформила Страховий поліс №MAW76216660 від 25.06.2025 із періодом страхування: 01.07.2025 по 30.09.2025, та щомісячним внесенням 28,00 Євро (Т.1; а.с. 136-137), а згодом оформила медичне страхування на період з жовтня 2025 року та зі щомісячним внесенням 139,11 Євро (Т.1; а.с. 138-139). Що стосується фінансового становища відповідача, то обидві сторони визнають, що [PERSON] має тимчасовий мінливий заробіток та до 2022 року заробляв грошові кошти за кордоном. Зі змісту наданих відповідачем виписок (Т.1; а.с. 49-53; Т.2; а.с. 5-45) вбачається, що на його картковий рахунок із певною періодичністю надходять грошові кошти, а саме у січні 2025 року у сумі 4000,00 грн., у лютому 2025 року у сумі 4500,00 грн., у березні 2025 року у сумі 12288,42 грн., у травні 2025 року 4560,00 грн. та у червні 2025 року у загальній сумі 19720,00 грн. Крім того, із цих виписок вбачається, що відповідач систематично проводить оплату комунальних послуг, що надаються на території Івано-Франківської та Львівської областей. Судом встановлено, що у кінці 2022 року відповідач придбав квартиру площею 43,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрував на неї право власності, що підтверджується відповідним витягом та визнається відповідачем (Т.1; а.с. 17-18). Крім того, на відповідача покладався обов`язок зі сплати аліментів згідно із рішеннями Сихівського районного суду м. Львова від 01.06.2023 у справі №464/609/23, яке набрало законної сили 04.07.2023, та від 04.03.2025 у справі №464/6618/24, яке набрало законної сили 10.04.2025. Відповідач перераховував стягнуті згідно із цими судовими рішеннями аліменти, що підтверджується виписками по рахунку [PERSON] ОЦІНКА СУДУ. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» №3 від 15.05.2006 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатись після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим за 23 роки; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи вбачається, що дочка позивача і відповідача [INFO] досягла повноліття та продовжує навчання на території Федеративної Республіка Німеччина. Так, з 19.06.2024 вона була зарахована на зимовий семестр 2024/2025 років до підготовчого коледжу землі Саксонія-Ангальт, відділення Галле в Галле-Віттенберзькому університеті імені Мартіна Лютера, а після його завершення (27.06.2025) у кінці червня 2025 року була зарахована до Рейнсько-Вестфальського технічного університету на зимовий семестр 2025/2026 років. У своїй постанові від 17.05.2023 у справі №753/20347/20 Верховний Суд зазначив, що у застосуванні правил частини 2 статті 199 СК України потрібно враховувати, що нерозумно і несправедливо тлумачити положення статті 199 СК України так, що аліменти на повнолітню дитину, яка навчається, виплачуються виключно за ті періоди, коли фактично триває навчальний процес. Між закінченням шкільного навчання та початком навчання професійного чи початком отримання вищої освіти завжди існує певний проміжок часу, що зумовлено способом організації системи освіти, а також об`єктивними чинниками: особа повинна мати час для того, щоб визначитися із напрямом свого подальшого навчання (якщо вона взагалі бажає його продовжувати і не визначилася з таким напрямом раніше), а також має виконати певні формальності - зібрати і подати необхідні документи, скласти вступні іспити тощо. Так само\~і в\~разі переходу\~на наступний\~освітній рівень\~особа не\~може вважатися\~такою,\~яка припинила\~навчання,\~адже наявність\~часового проміжку\~між закінченням\~підготовки за\~попереднім рівнем\~та початок\~навчання на\~наступному освітньому\~рівні не\~залежить від\~волі та\~бажання учня\~(студента). Тому розумний (визначений характером організації навчального процесу) період фактичної перерви у навчанні не може в таких випадках вказувати на його припинення у розумінні частини 2 статті 199 СК України. Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2023 у справі №752/20152/16-ц. Зважаючи на викладене вище, суд вважає обґрунтованим висновок про те, що дочка сторін продовжує навчання в іноземному закладі вищої освіти, хоча й була зарахована у кінці червня 2025 року на зимовий семестр 2025/2026 років. Вказане вище спростовує доводи відповідача про відсутність підстав вважати, що його дочка продовжує навчання за кордоном. Суд зазначає, що навчання [PERSON] на території іноземної держави зумовлює необхідність надання їй матеріальної допомоги. Вказані висновки суду ґрунтуються на тому, що дочка сторін була змушена орендувати для навчання кімнату у гуртожитку, уклавши для цього Договір оренди від 20.08.2024 зі строком дії: 15.08.2024 31.07.2025, та щомісячною орендною платою у розмірі 286,53 Євро. Крім того, вона оформила Страховий поліс №MAW76216660 від 25.06.2025 із періодом страхування: 01.07.2025 по 30.09.2025, та щомісячним внесенням 28,00 Євро, а згодом оформила медичне страхування на період з жовтня 2025 року та зі щомісячним внесенням 139,11 Євро. Не залишається поза увагою суду й очевидна потреба [PERSON] забезпечувати базові потреби для життя на території іноземної держави шляхом придбання продуктів для харчування, одягу, поповнення мобільного телефону тощо. Зважаючи на викладене вище, обґрунтованим є висновок про те, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги її батька. Вирішуючи питання щодо наявності у відповідача фінансової можливості сплачувати аліменти, суд зазначає, що обидві сторони визнають той факт, що [PERSON] має тимчасові мінливі заробітки. Крім того, він систематично проводив оплату комунальних послуг, що надаються на території Івано-Франківської та Львівської областей, здійснював помісячну сплату аліментів, які були стягнуті із нього відповідними рішеннями суду, з початку 2025 року в окремі місяці він самостійно поповнював свій картковий рахунок та отримував на нього грошові кошти від декількох фізичних осіб. Не залишається поза увагою суду і те, що у кінці 2022 року відповідач придбав квартиру площею 43,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Викладені вище обставини, на переконання суду, переконливо свідчать про те, що у відповідача наявна фінансова можливість утримувати його доньку, яка проходить навчання на території іноземної держави. З огляду на це, суд відхиляє заперечення [PERSON] щодо відсутності у нього такої можливості. Суд критично оцінює доводи відповідача у цій частині також і тому, що він самостійно надав згоду на навчання дочки за кордоном, а отже усвідомлював, що як батько, який повинен виконувати свої батьки обов`язки, він зобов`язаний забезпечити [PERSON] можливість завершити це навчання, у т.ч. шляхом надання фінансової допомоги. Надану відповідачем розписку від 10.07.2022 про отримання (позику) грошових коштів у розмірі 3000,00 Євро суд не може взяти до уваги, позаяк така не може бути беззаперечним свідченням того, що у [PERSON] дійсно існує борг у вказаній сумі. Таким чином, суд вважає, що у цій справі наявні підстави для задоволення позову. При цьому, вирішуючи спір між сторонами, суд відхиляє посилання [PERSON] на те, що [PERSON] є неналежним позивачем, адже не проживає разом із донькою. У цій частині варто зауважити, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та обставина, що позивач та її донька зареєстровані за однією адресою у м. Львові. Відтак, наявні підстави для стягнення аліментів на користь [PERSON] . Щодо розміру аліментів, який підлягає стягненню із відповідача, суд зазначає таке. Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як уже зазначалося вище, суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню дочку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням на території іноземної держави, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Разом з тим, суд не може погодитись з обраним позивачем розміром аліментів в сумі 300 Євро в гривневому еквіваленті по ринковому курсу станом на дату платежу по аліментах, оскільки такий є надмірним та не підтверджений повністю належними та допустимими доказами. При цьому слід зауважити, що надані позивачем копії документів німецькою мовою, які не перекладені на українську мову, не беруться до уваги судом, адже, по-перше, у суду відсутня можливість самостійно встановити їх зміст, та, по-друге, згідно із частиною 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. У той же ж час, суд враховує надані позивачем докази, які підтверджують розмір витрат доньки сторін на проживання у гуртожитку та здійснення страхування, а також те, що [PERSON] має ваду серця та хворіє на синдром WPW, у зв`язку із чим практично із самого народження неодноразово проходила лікування та обстеження. З огляду на викладене вище суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період навчання повнолітньої дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн., щомісячно, починаючи з 01.06.2025 і до закінчення навчання [PERSON] , але не довше. ніж до досягнення останньою 23 років. При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дитини, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Згідно із частиною 1статті 191 СК України аліменти стягуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. СУДОВІ ВИТРАТИ. У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на задоволення позовних вимог, судовий збір за подання позову підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 1211,20\~грн. На підставі статей 141, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial