Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою акціонерного товариства акціонерний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2015 позовну заяву ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] , на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №94053-cred від 12.10.2007 у розмірі 14\~593,64 дол. США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.12.2014 року еквівалентно 230\~141,76 грн., з яких 3551,17 дол. США - сума заборгованості по тілу кредиту; 10332,44 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 15,85 дол. США - штраф (фіксована складова); 694,18 дол. США - штраф (процентна складова). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2024 заочне рішення №308/223/15-ц, ухвалене Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 30.03.2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позовна заява мотивована тим, що 12.10.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір №94053_cred. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 17.12.2014 року заборгованість по кредиту складає 14 593.64 дол. США, з яких: 3 551.17 дол. США заборгованість за кредитом; 10 332.44 дол. США заборгованість за відсотками за корситування кредитом; 15.85 дол. США штраф (фіксована складова); 694.18 дол. США штраф (процентна складова). На підставі вищенаведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №94053-cred від 12.10.2007 року у розмірі 14 593.64 дол США, що складає 230\~141,76 грн., та судові витрати. Не погоджуючись з позовними вимогами, стороною відповідача було подано відзив на позов, зміст якого зводиться до настпного. Вказує, що подаючи до суду заяву про перегляд заочного рішення відповідач зазначив, що питання стягнення заборгованості за даним договором було вирішено у справі №2-2704/2011, по якій Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області на виконання рішення від 12.09.2011 у справі видав виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь банку 70631.65 грн., на підтвердження чого надав інформацію про виконавче провадження №51658078. Зауважує, що позивач у справі достовірність вказаних доказів не заперечив і не спростував, то з урахуванням наведеного можна дійти висновку, що питання стягнення заборгованості за кредитним договором №94053-cred від 12.10.2007 вирішено судом. Відповідач зазначає, що у справі, що розглядається вимога ПАТ КБ Приват Банк про стягнення відсотків на суму 10332.44 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом у період з 12 жовтня 2007 року по грудень 2014 року не може бути задоволена, так як відсотки були нараховані після 12 жовтня 2009 року, тобто строку дії договору та 12 жовтня 2010 року терміну дії картки, а тому їх нарахування не узгоджується з умовами договору та ст. 1048 ЦК України. Окрім того, задовольняючи вимогу про стягнення неустойки у твердій та фіксованій сумі 15.85 дол. США - штраф (фіксована частина); 694.18 дол. США - штраф (процентна складова), судом не враховано, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, з позовом AT Приват Банк звернувся у січні 2015 року, тобто поза межами 3 річного строку після закінчення у жовтні 2009 року строку дії карти, у зв`язку з чим просить застосувати строк позовної давності. На підставі наведеного, просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задоволити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився та згідно наявного в матеріалах справи відзиву, підписаного ним та представником Шпуганич В., проти задоволення позову заперечують та просять затосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 12.10.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір №94053_cred. Згідно договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 6\~000 дол. США строком до 12.10.2009 року. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Одночасно, судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2011 року по справі №2-2704/11, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк», зокрема, стягнуто заборгованість за кредитним договором №94053-cred від 12.10.2007 року у розмірі 54\~956.17 грн. За такого, суд приймає до уваги твердження сторони відповідача про те, що питання стягненя заборгованості за кредитним договором №94053-cred від 12.10.2007 було вирішено судом у справі №2-2704/2011. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення нарахованих відсотків за період з 12 жовтня 2009 року по грудень 2014 на суму 10\~332.44 дол. США, суд виходить з наступного. Згідно правової позиції, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно вимог ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після вказаної дати позивач не міг такі проценти нараховувати. Окрім того, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України) початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що право строк дії кредитування закінчився у жовтні 2009 року, натомість, позивач звернувся до суду з даним позовом лише у січні 2015 року, тобто після спливу трьох років загальної позовної давності. Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 3 статті 267 Цивільного кодексу\~України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги\~ст. 81 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, і відповідач просить застосувати наслідки спливу такого строку, тому незважаючи на встановлені інші обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити саме у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК\~України у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Разом з тим, стороною відповідача заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідач просить стягнути з позивача 20 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу. Проте, в ході розгляду справи стороною відповідача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму заявлених витрат на правову допомогу, а тому така вимога до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed