Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 08.06.2019 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1343. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 08.06.2019 перебуває з відповідачем у шлюбі. У подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Так, позивач зазначає, що спочатку сімейне життя між ним та дружиною складалось добре. Проте, протягом останнього року їх стосунки погіршились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, сторони проживають окремо. Враховуючи розбіжність у характерах та поглядах на життя, втрату почуття любові та поваги, вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечитиме його інтересам, відтак просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.09.2025 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини роз`єднано, виділивши позовну вимогу про розірвання шлюбу в самостійне провадження. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.09.2025 матеріали справи передано на розгляді судді Сабарі Л.В. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, що в ньому викладені, та просив такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] визнає позов повністю, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.06.2019, [PERSON] та [PERSON] 08 червня 2019 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис за №1343. У зв`язку із державною реєстрацією шлюбу, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». В подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.04.2020. Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечила проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., а відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved