Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 16.05.2025 року позивач звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Лисецької селищної ради, [PERSON] про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що після смерті батька відкрилася спадщина на все майно, яке йому належало, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який був переобладнаний батьком з літньої кухні під житловий будинок на підставі рішення виконавчого комітету Лисецької селищної ради №39 від 22.07.2008 року. Спадкоємцями за законом першої черги після померлого є позивач та її брат [PERSON] . Позивач вказує, що спадщину прийняла, оскільки звернулася в межах строку прийняття спадщини до нотаріуса із відповідною заявою, [PERSON] спадщину не прийняв та на таку не претендує. Заповіт від імені померлого не складався. Однак, у зв`язку із тим, що померлий не встиг за життя оформити документи на будинковолодіння, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на такий. Тому звертається до суду для вирішення питання про визнання за позивачем права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, адвокат Дубіцька І.В. до суду подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, до суду надіслав заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги визнає, просить такі задовольнити. Представник відповідача Лисецької селищної ради в судове засідання не з`явився повідомлені про день, час та місце розгляду справи через підсистему "Електронний суд". ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 21.05.2025 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.06.2025 року постановлено витребувати докази по справі. На підставі ухвали суду від 21.07.2025 року призначено розгляд справи по суті. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки сторони в судове засідання на 23.09.2025 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно довідки Лисецької селищної ради від 05.12.2024 року №111, на підставі рішення 8 сесії 12 скликання від 27.06.1996 року земельна ділянка площею 0,10 га «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» в [ADDRESS] була надана в користування громадянину [PERSON] (а.с.16). В матеріалах справи міститься будівельний паспорт, затверджений рішенням Лисецької селищної ради народних депутатів від 27.08.1997 року б/н, реєстраційний номер 262/10.09.1997 року на ім`я [PERSON] , в якому міститься акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель, згідно якого було встановлено в натурі межі земельної ділянки, площею 10 га в смт. Лисець, у відповідності з проектом забудови будівнику [PERSON] для будівництва індивідуального будинку та господарських споруд (а.с.19-20) В матеріалах будівельного паспорта також містяться план та схема забудови земельної ділянки громадянина [PERSON] , розташованої в смт Лисець (а.с.22,22зв). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Лисецької селищної ради №39 від 22.07.2008 року вирішено дати дозвіл громадянину [PERSON] на переобладнання літньої кухні під житловий будинок по [ADDRESS] за погодженням райархітектури та відповідних служб (а.с.17). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно 05.04.2019 року Тисменицьким районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно копії рішення Івано-Франківського міського суду від 09.08.2005 року у справі №2-6965/2005 вирішено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.11.1991 року виконавчим комітетом Яківської сільської ради Тлумацького району, актовий запис 11 розірвати (а.с.12). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] (батько [PERSON] , мати [PERSON] ), 04.10.2018 року уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] » (а.с.8). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 24.10.2018 року, [PERSON] , [INFO] помер (а.с.18). Із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Угорчак Н.М. звернулася [PERSON] 11.04.2019 року. Як вбачається з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 55822474 та 55822411 від 11.04.2019 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, заповіт не посвідчувався (а.с.57,58). [INFO] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] приватним нотаріусом Угорчак Н.М. була зареєстрована спадкова справа за номером 64046155, номер у нотаріуса - 59/2019 (а.с.61). Відповідно до довідки Лисецької селищної ради №94 від 01.2019 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дійсно на день смерті був постійним жителем селища Лисець, був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] . Заповіт від імені [PERSON] в сільській раді не посвідчувався (а.с.54). Приватний нотаріус Угорчак Н.М. листом повідомила позивача про те, що подані нею документи розглянуті, [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] , однак у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме будинковолодіння по [ADDRESS] не може видати свідоцтво про право на спадщину на таке (а.с.11). У відповідь від 28.02.2025 року на адвокатський запит про надання інформації Івано-Франківське ОБТІ повідомило адвоката Дубіцьку І.В., яка представляє інтереси позивача по справі, про те, що запитувані копії документів містять відомості про інших осіб, повноваження на представництво яких адвокатом не долучено до відповідного запиту, а тому запит до задоволення не підлягає (а.с.10). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Відповідно до\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до статей1216 -1218 ЦК України, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) визнається спадкуванням. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.1\~ст.1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3\~ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до приписів частини 1статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч.1ст.1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо за життя спадкодавець не набув право власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває право власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які потрібні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2\~ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно доч.1ст.376ЦК України,\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У розумінні ч.1\~ст.376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Згідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Такий же висновок зроблено у п 7\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у спорах про спадкування». Як роз`яснено у п.7, п.8\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1\~ст.376 ЦК), то до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста\~статті 376 ЦК). Згідно ч.3\~ст.375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 р. вказано, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Як встановлено судом, позивач прийняла спадщину після померлого [INFO] батька, оскільки в межах шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини звернулася із такою до приватного нотаріуса, а інший спадкоємець за законом, брат позивача, який є відповідачем по справі, на спадкове майно не претендує та у встановленому законом порядку спадщину не прийняв. Однак, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на майно покійного, а саме будинковолодіння по [ADDRESS] , відсутні. В той же час, матеріали справи містять докази того, що на підставі рішення 8 сесії 12 скликання від 27.06.1996 року земельна ділянка площею 0,10 га «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» в [ADDRESS] була надана [PERSON] у користування та на підставі рішення №39 виконавчого комітету Лисецької селищної ради від 22.07.2008 року надано дозвіл [PERSON] на переобладнання літньої кухні під житловий будинок по [ADDRESS] за погодженням райархітектури та відповідних служб. Натомість матеріали справи не містять будь яких доказів, що спадкодавець [PERSON] за життя, чи спадкоємець [PERSON] звертались до компетентних органів, щодо отримання відповідних погоджень із відділом архітектури та містобудування районної державної адміністрації на переобладнання будинку, дозвіл на здійснення якого надано рішенням Лисецької селищної ради за №39 від 22.07.2008 року. У матеріалах справи також відсутні докази прийняття до експлуатації спірного об`єкту нерухомості та державної реєстрації прав на нього. Відтак в силу наведених положень чинного законодавства право власності на нього не набула ні особа, яка здійснила це будівництво, в даному випадку спадкодавець [PERSON] , ні його спадкоємець [PERSON] . Слід також звернути увагу на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог, та не може виходити за межі позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги саме про визнання права власності на будинковолодіння. Вимог про визнання права власності на вказане майно у порядку спадкування права на будівельні матеріали, позивачем не заявлялось. Суд також критично оцінює позицію відповідача, щодо визнання позову. Згідно із ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: 1) визнання їх усіма учасниками справи та 2) відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Втім, визнання позову слід відрізняти від визнання відповідачем певних обставин. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач\~визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/1142/20, від 30 червня 2021 року Цивільний процесуальний закон передбачає застосування принципу добросовісності, який полягає у необхідності сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Однак подані відповідачем заяви про визнання позову, зводяться до формального визнання позову без будь-яких належних обґрунтувань. З огляду на викладене, оскільки спірне майно було збудовано спадкодавцем без відповідних на це дозволів, так як рішення про надання дозволу на реконструкцію прийняте органом місцевого самоврядування у 2008 році, а згідно технічного паспорта будівництво здійснено у 1998 році, доказів здачі будинку після реконструкції в експлуатацію матеріали справи не містять, відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed