Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 23.06.2025 року представник позивача звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 25.10.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір № 25.10.2019-100000821 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору. Відповідно до умов договору та заявки від 25.10.2019 року ТОВ «Споживчий центр» було надано кредит позичальнику у розмірі 8000 грн, з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28%, що становить 2240 грн. В подальшому 29 лютого 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та позивачем було укладено Договір факторингу № 290224-11, на підставі якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 25.10.2019-100000821, боржником за яким є [PERSON] , у розмірі 10 240,00 грн, з яких 8000 - заборгованість за тілом кредиту, 2240\~заборгованість за відсотками. За указаних обставин позивач, звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з [PERSON] , на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 10240 грн та судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, слухати справу за його відсутності. Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому зазначив, що позивачем не доведено належними доказами отримання права вимоги за договором факторингу до боржника, яким є відповідач, зокрема стосовно відсутності повного реєстру боржників, а також актів приймання-передачі та доказів оплати ціни договору факторингу, при цьому посилався на постанову Верховного Суду від 09.04.2025 року у справі №522/6195/20. Також відповідач вказав, що позивачем не доведено належного укладення електронного кредитного договору, вважає електронні квитанції надані позивачем недостатніми доказами перерахування коштів на рахунок [PERSON] , оскільки такі не підтверджені з боку банку, а розрахунок заборгованості та довідки про переказ коштів не є первинними документами та не доводять факту зарахування коштів саме на рахунок відповідача. Просив поновити строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позову. ІІІ.\~Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від.03.07.2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою суду від 16.09.2025 року поновлено строк для подання відзиву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно заявки ТОВ «Споживчий центр», яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 25.10.2019 року, кредитодавець, відповідно до умов кредитного договору № 25.10.2019-100000821 від 25.10.2019 року надає позичальнику кредит у сумі 8000 грн, строком на 14 днів. Проценти за користування кредитом 2240 грн, що становить 28%, процентна ставка фіксована. Позичальник підтверджує, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в частині другій статті 12, частині другій статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» йому надана, він ознайомився з нею за посиланням. (а.с.17). Заявка підписана за допомогою одноразового ідентифікатора Z8992 25.10.2019 року, позичальником вказано [PERSON] (а.с.17). Згідно пропозиції про укладення договору (оферта) кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на будь-які цілі, не є договором про надання споживчого кредиту. Протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; термін повернення кредиту, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; строк користування кредитом: встановлюється у заявці, яка є невідємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів міститься в окремому документі, яка є невід`ємною частиною даної оферти (п.1.1-1.3 пропозиції). Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Відповідно до п. 2.3. пропозиції, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника (а.с.22-24). Відповідно до п. 2.5. сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання коштів позичальнику включно до дати їх фактичного повернення. При цьому у випадку дострокового повернення кредиту розмір процентів зменшується пропорційно дням фактичного користування кредитом. У п. 8.1. пропозиції вказано, що цей договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції(акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора. Цей договір діє протягом 28 днів закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до підтвердження укладення кредитного договору, яке є невід`ємною частиною договору, від 25.10.2019 року, первісним кредитором підтверджено укладення електронного кредитного договору між ним та відповідачем. Сума кредиту становить 8000 грн, строк кредиту - 14 днів (а.с. 21). Згідно квитанції FONDY від 25.10.2019 року № 173194162, по договору № 25.10.2019-100000821, 8000 грн були перераховані на банківський рахунок [NUMBER] (а.с.16 ). З карточки субконто за кредитним договором року № 25.10.2019-100000821 від 25.10.2019 за період з 25.10.2019 року по 17.06.2025 року слідує, що [PERSON] не здійснював жодних платежів з погашення заборгованості, загальний залишок заборгованості становить 10240 грн (а.с. 9). 29.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено факторингу №290224-11, згідно якого ТОВ «Новий колектор» набуло право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому ТОВ «Споживчий центр» (а.с.12-15). На виконання умов вищезазначеного договору укладено акт приймання-передачі переліку №1 до договору факторингу №290224-11 вiд 29.02.2024 р., у відповідності до вимог якого клiєнт передав в паперовому виглядi, а також в електронному виглядi, шляхом направлення даного файлу захищеними каналами зв`язку, а фактор прийняв перелiк № 1, права грошових вимог за якими вiдступаються згiдно договору (а.с.10). Відповідно до переліку №1, що є додатком №2 до договору факторингу №290224-11 29.02.2024 року, фактор ТОВ «Новий колектор» отримав право вимоги клієнта, яким є ТОВ «Споживчий центр» до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 25.10.2019-100000821 від 25.10.2019 року в загальній сумі 10240 грн (а.с.25-26). Згідно довідки ТОВ «Новий колектор» про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 25.10.2019-100000821 від 25.10.2019 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Новий колектор» в сумі 10240 грн., в тому числі 8000 грн. за тілом кредиту та 2240 грн. за процентами (а.с. 11). V.Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються\~Цивільним кодексом України\~(далі ЦК України). За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до статті 527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526\~ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті610,611 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що: «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що:«у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, спростувати розрахунок боргу за кредитом можливо лише в призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розрахунок. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору Відповідно до статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516\~ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080\~ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи підтверджено, що 25.10.2019 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] строком на 14 календарних дні уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі № 25.10.2019-100000821на суму 8000 грн за процентною ставкою у розмірі 28 %, що в грошовому виразі становить 2240 грн. Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 25.10.2019-100000821 від 25.10.2019 року, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором Z8992. Щодо посилання відповідача про непідтвердження належними доказами факту перерахування коштів, то суд зазначає, що позивачем надано довідку субконто за договором №25.10.2019-100000821 від 25.10.2019 відповідно до якої 25.10.2019 року [PERSON] згідно платіжного ордеру на списання грошових коштів упр004117917 від 25.10.2019 року о 09:24:10 було перераховано 8 000,00 грн. З системного аналізу норм ЗУ «Про банки і банківську діяльність» виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом. В той же час ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак надану суду позивачем довідку суд вважає належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру. Крім того, що вказана сума позики була перерахована відповідачу на його платіжну картку підтверджується також квитанцією про електронний переказ коштів від 25.10.2019 року, сформований платіжним сервісом FONDY, о 09:24, що відповідає часу підписання електронним підписом підтвердження укладення кредитного договору та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), призначенням якої зазначено «25.10.2019-100000821». Вказана квитанція про перерахування коштів теж є належним та допустимим доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, а саме: перерахування грошових коштів за кредитним договором. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів наданих позивачем. Таким чином відповідач отримав 8000 грн кредитних коштів, проценти з розрахунку 28%, що були узгоджені в договорі, укладеному на 14 днів складають 2 240 грн (8000*28%=2 240 грн), а в загальній сумі вартість кредиту становить 10 240 грн. Стосовно посилань відповідача на відсутність належних доказів переходу прав вимоги, то суд їх до уваги не приймає з огляду на таке. Так, за п.2.4. договору факторингу № 290224-11 від 29.02.2024 року право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі переліку (додаток 1). Суд зазначає, що до матеріалів справи додано відповідний додаток, який був підписаний фактором та клієнтом 29.02.2024 року (а.с.10). Твердження відповідача, що право вимоги не перейшло до позивача, оскільки відсутні докази на підтвердження оплати за договором факторингу, на увагу не заслуговує, оскільки відповідно до умов такого договору право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного акту, встановленого у додатках до договору. Відтак, наявними в матеріалах справи копіями договору факторингу, акту приймання-передачі переліку та переліку боржників і прав вимог, які належно засвідчені печатками та підписами сторін, підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовуються твердження відповідача про те, що позивач не набув права вимоги до нього. Отже, надані позивачем наведені вище докази, як кожен окремо так і їх сукупність, належним чином підтверджують заявлені у позові обставини справи, а саме, що [PERSON] дійсно отримав кредит у ТОВ «Споживчий центр» та в подальшому перехід прав за кредитним договором вимог до нового кредитора ТОВ «Новий Колектор». Відтак позивачем правомірно визначено заборгованість за кредитом в сумі 10 240 грн, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. VІІ. Судові витрати. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн, тобто пропорційо до задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.549,\~551,\~625,\~1049,\~1050,\~1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved