Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду із\~позовом до\~відповідача про\~стягнення суми\~боргу за\~кредитним договором,\~посилаючись на\~те,\~що 19.02.2025\~року між\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ 73121183.\~За Кредитним\~договором ТОВ\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~надало [PERSON] \~ кредитні\~кошти \~в сумі\~3000\~грн.,\~строком на\~30\~днів,\~зі сплатою\~відсотків у\~розмірі 0,70%\~на день,\~а клієнт\~зобов`язався повернути\~кредит та\~сплатити проценти\~за користування\~ним.\~Комісія за\~надання кредиту\~становить 15%\~від суми\~кредиту.\~26.02.2025\~року між\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] \~було укладено\~додаткову угоду\~№14323146\~до Договору\~позики №73121183,\~за умовами\~якої сторони\~домовились збільшити\~суму позики\~на 4000\~грн,\~і результаті\~чого розмір\~наданого кредиту\~становитиме 7000\~грн.\~та донарахувати\~ комісію\~15%\~від суми,\~на яку\~збільшено кредит\~(\~що у\~грошовому виразі\~складає 600\~грн).\~26.06.2025\~р.\~між ТОВ\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та ТОВ\~«Фінпром Маркет»\~ було\~укладено Договір\~факторингу №\~26/06/25\~за яким\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~передає ТОВ\~«Фінпром Маркет»\~ \~за плату\~належні йому\~права вимоги,\~а ТОВ\~«Фінпром Маркет»\~ \~ приймає\~належні ТОВ\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~права вимоги\~до боржників,\~вказаним у\~реєстрі боржників.\~Згідно реєстру\~прав вимоги\~ТОВ «Фінпром\~Маркет» набуло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача в\~сумі 23102\~грн,\~з яких:\~7000\~грн.\~сума заборгованості\~за кредитним\~договором,\~1652\~грн.\~сума заборгованості\~за відсотками,\~450\~грн.\~сума заборгованості\~за комісією,\~14000\~грн.\~сума заборгованості\~за пенею/неустойкою.\~Однак,\~всупереч умовам\~кредитного договору,\~незважаючи на\~повідомлення,\~відповідач не\~виконав свого\~зобов`язання.\~Так після\~відступлення позивачу\~права грошової\~вимоги відповідач\~не здійснив\~платежу для\~погашення існуючої\~заборгованості.\~На підставі\~викладеного просив\~суд стягнути\~з відповідача\~на користь\~ТОВ «Фінпром\~Маркет» заборгованість\~за кредитним\~договором у\~загальному розмірі\~23102\~ грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 21 серпня 2025 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, Гедзь О.В., у позовній заяві просила суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачка до судового засідання викликалась шляхом оголошення. Будь-яких клопотань від неї не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 19.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено договір кредиту №73121183. Згідно п. 2.2. 1 Договору №73121183 сума кредиту складає 3000 грн. Згідно п. 2.2.2 Договору №73121183 строк кредитування становить 30 днів Згідно п. 2.2.3 Договору №73121183 процентна ставка становить 0,200 % (фіксована). Згідно п. 2.2.4. Договору №73121183 комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого кредиту ( що у грошовому виразі складає 450 грн). Також судом було встановлено, що 26.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено додаткову угоду № 14323146 до договору надання коштів у кредит ( з комісією за надання кредиту) №73121183 від 19.02.2025 року. Згідно п.1 Додаткової угоди №14323146 на підставі звернення Позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-комунікаційної системи, Кредитодавець збільшує\~суму наданого\~Позичальнику Кредиту\~3000,00 грн.\~на 4000,00 грн.Таким\~чином,загальний\~розмір наданого\~Кредиту становить\~7000,00 грн. Згідно п.1.1.Додаткової угоди №14323146 внесено зміни в п.п.2.2.1 п. 2..2 Договору та викладено в новій редакції « 2.2.1. сума кредиту 7000 грн.». Згідно п. 1.2 Додаткової угоди №14323146 Сторони домовились, що починаючи з дня збільшення Суми кредиту до дати повернення Кредиту, що визначена п. 2.2. Договору, нарахування Процентів за користування Кредитом (його частиною) здійснюєтьсязаставкою1,000%. Сторони погодили, що Проценти за вказаною ставкою нараховується в тому числі на частину Суми кредиту,яка була надана до укладення Додаткової угоди за умовами Договору, починаючи з дати укладання Додаткової угоди та до\~дати повернення\~Кредиту.\~У зв`язку\~з цим\~викласти п.п.\~2.2.3.\~п.\~2.2.\~Договору в\~наступній редакції:«2.2.3.Процентна\~ставка /день\~1,000% (фіксована)» Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 19.02.2025 року, та додаткова угода №14323146 були підписані [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідачка [PERSON] , підписуючи 19.02.2025 року електронним підписом договір про надання коштів у кредит, та 26.02.2025 додаткову угоду, зазначила номер електронного платіжного засобу [NUMBER] . Згідно платіжної інструкції № af8704f4-3d99-4b20-961a-1cd52120dca1, грошові кошти в сумі 3000 грн. були перераховані 19.02.2025 року на банківську картку [NUMBER] . Згідно платіжної інструкції № 6f9a4d71-99cd-48e6-a7e1-84bb1711eece, грошові кошти в сумі 4000 грн. були перераховані 26.02.2025 року на банківську картку [NUMBER] . З відповіді\~АТ «Універсал\~Банк» № [NUMBER] \~вбачається,\~що наім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , банком було емітовано карту № [NUMBER] , на яку 19.02.2025 року відбулось зарахування грошових коштів у сумі 3000 грн., та на яку 236.02.2025 року відбулось зарахування грошових коштів у сумі 4000 грн. Судом також було встановлено, що 26.06.2025 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено Договір факторингу № 26/06/25 за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Фінпром Маркет» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Згідно реєстру прав вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 23102 грн, з яких: 7000 грн. сума заборгованості за кредитним договором, 1652 грн. сума заборгованості за відсотками, 450 грн. сума заборгованості за комісією, 14000 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредитування №73121183 від 19.02.2025 р., та за додатковою угодою №14323146 від 26.02.2025р. укладеними [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «Фінпром Маркет». Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість, яку відповідачка повинна сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд зазначає наступне. Так,\~Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~(далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення"\~Цивільного кодексу України\~пунктом 18. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень \~Цивільного кодексу\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Враховуючи вищезазначене, вимоги про стягнення неустойки за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання, суперечать законодавству. На підставі переліченого вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» про стягнення з [PERSON] неустойки в сумі 14000 грн. задоволенню не підлягають. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет», заявлені до відповідачки, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] суму заборгованості в загальному розмірі 9102 грн., яка складається з: боргу по тілу кредиту 7000 грн.; боргу по процентах 1652 грн.; боргу за комісією 450 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. підтверджуються: договором № 01-11/24 від 01.11.2024 р. про надання правничої допомоги адвокатом Ткаченко Ю.О.; актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; витягом з акту №16-П приймання передачі наданої правничої допомоги за яким вбачається, що вартість наданої послуги становить 3500 грн; ордером на надання правничої (правової) допомоги, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3500 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 1378,97 (9102 / 23102 х 3500 = 1378,97) грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «Фінпром Маркет» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює відповідно 954,41 грн. (9102 / 23102х 2422,40 = 954,41).

Outcome: partial