Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.03.2025\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою,\~якою просить\~стягнути з\~відповідача в\~його користь\~заборгованість за\~кредитним договором\~N?6647364\~від 25.04.2024\~року \~в розмірі\~19\~809,90\~грн.,\~а також\~понесені судові\~витрати в\~розмірі 3028,00\~грн., мотивуючи позовні\~вимоги тим,\~що 25.04.2024\~року між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«МІЛОАН» та\~ [PERSON] укладено\~кредитний договір\~N?6647364\~в електронній\~формі в\~особистому кабінеті\~позичальника,\~що створений\~в інформаційно\~комунікаційній системі\~товариства через\~сайт товариства\~або відповідний\~мобільний додаток,\~підписаний одноразовим\~ідентифікатором.\~Тим самим,\~відповідач підтвердив,\~що він\~ознайомлений з\~наявними схемами\~кредитування,\~отримав проект\~цього договору\~разом з\~додатками в\~електронному вигляді\~в особистому\~кабінеті,\~ознайомився та\~прийняв умови\~зазначеного кредитного\~договору.\~Товариство свої\~зобов?язання за\~кредитним договором\~виконало в\~повному обсязі,\~а саме\~надало Відповідачу\~грошові кошти\~в обсязі\~та у\~строк,\~визначеними умовами\~кредитного договору.\~Відповідач,\~у свою\~чергу,\~не виконав\~умов кредитного\~договору.\~Вказує,\~що 28.08.2024\~року ТОВ\~«Мілоан» та\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» \~укладено договір\~факторингу №28082024/2, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за даним кредитним договором. Зокрема, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до реєстру боржників №1 від 28.08.2024 року до Договору факторингу №28082024/2 від 28.08.2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором N?6647364 від 25.04.2024 у розмірі 19\~809,90 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 8260,00 грн сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 1150,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 5399,90 грн. заборгованість за неустойкою. З огляду на наведене, просить стягнути з відповідача заборгованість у сукупному розмірі 19 809,90, а також понесені судові витрати. Ухвалою від 06.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 11.04.2025 з викликом сторін. 11.04.2025 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із зайнятістю головуючого. 07.05.2025 року надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача висловився про безпідставність позовних вимог посилаючись на неукладеність договору. Зокрема, вказав, що з 13.01.2020 року всі платежі повинні здійснюватися виключно через нову систему нумерації рахунків IBAN, і слід використовувати лише нову форму платіжного доручення 2020 року. Нова форма була затверджена рішенням Національного банку України від 29.11.2019 року №142. Попри це, долучене до матеріалів позову платіжне доручення №129301158 не відповідає встановленій інструкцією формі платіжного доручення, оскільки не містить усіх необхідних реквізитів. Вказує, що зокрема через відсутність у платіжному дорученні номера рахунку не у форматі міжнародного номера банківського рахунку IBAN. З огляду на наведене, вважає, що долучене платіжне доручення не підтверджує факту перерахування грошових коштів відповідачу, а відтак і укладення кредитного договору, оскільки договір вважається укладеним з моменту перерахування коштів. 12.05.2025 року надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача ствердив про укладення із відповідачем кредитного договору N?6647364 від 25.04.2024 року в електронному вигляді. Вважає, що про зазначене свідчить, зокрема, використання відповідачем під час укладення даного правочину номера мобільного телефону, введення своїх персональних даних, реквізитів банківської карти, використання одноразового ідентифікатора під час підписання договору. Окрім цього, вказує, що відповідачем не вчинено дій щодо розірвання договору чи визнання його недійсним, а відтак діє презумпція правомірності правочину. 16.06.2025\~року частково задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ «Приватбанк» відомості щодо: належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку [NUMBER] та у разі, якщо такий їй належить надати виписку за період з 25.04.2024 по 28.04.2025 року. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. У позовній заяві позивач просив проводити розгляд справи у відсутності представника Товариства. Представник відповідача адвокат Паска А. подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст.223,247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 25.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит N?6647364, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «241569», за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 5000,00 грн, строком на 345 днів з 25.04.2024 року. Повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіку платежів, остаточний термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіку платежів 05.04.2025 (п.1.2, 1.3, 1.4). Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначено графіком платежів, розраховуються за ставкою 511,00 % річних на фактичну заборгованість за кредитом (п.1.5.2). Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511,00% річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів (п.1.5.3). У відповідності до п.1.6 тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2.2, 2.2.3 цього Договору. Відповідно до пункту 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Згідно із пунктом 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити комісії та проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. цього договору та Графіком платежів. Згідно п.4.1 договору у разі прострочення зобов`язань з повернення кредиту або сплати процентів за його користування та/або комісії та інших платежів згідно з умовами цього договору та графіку платежів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 700,00 грн за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені Графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 6 днів. Відповідно до п.6.1 договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно п. 6.3 вказаного Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т ч Правилами та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що ознайомлений з ними та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил (а.с.6-13). Відповідно до платіжного доручення №129301158 від 25.04.2024 року ТОВ «Мілоан» перерахувало 5000,00 грн на картковий рахунок [PERSON] , карта [NUMBER] , згідно договору №6647364 (а.с.14). Також згідно\~виписки \~по рахунку\~ [PERSON] карта [NUMBER] вбачається, що 25.04.2024 року надійшло 5000 грн. ID платежу 2454196946. 28.08.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів` укладений договір факторингу №28082024/2, за яким позивач набув права нового кредитора за плату та прийняв належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с.16-19). Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №28082024/2 від 28.08.2024 року, позивач набув права вимоги, як новий кредитор, за договором № 6647364, боржник [PERSON] , де сума заборгованості становить 19 809,90 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 8260,00 грн сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 1150,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 5399,90 грн. заборгованість за неустойкою (а.с.20). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частинами першою, дугою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно п. 15 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно статті 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2 ст.1056-1 ЦК України). На підставі ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Як зазначалось вище, договір про надання грошових коштів у позику N? 6647364 від 25.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який використано для підтвердження підписання договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем договір не був би укладений сторонами, відтак, цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак укладення договору узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не вчинено жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними, а відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. \~ \~ \~ \~За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За наведених обставин, суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із матеріалів справи заборгованість [PERSON] за кредитним договором N? 103722957 від 25.04.2024 складає 19 809,90 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 8260,00 грн сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 1150,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 5399,90 грн. заборгованість за неустойкою. Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем отриманої за вказаним договором суми кредиту у розмірі 5000 грн., відтак, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, яка правонаступника первісного кредитора, про стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн та процентами в розмірі 8260, 00 грн за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення комісії, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №\~496/3134/19 виснувала, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд зазначає, що обгрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту за договором, позивач стверджує, що такий розмір комісії передбачений умовами підписаного між сторонами договору, а правомірність її нарахування відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Тому, враховуючи наведене, суд прийшов висновку про те, що положення Кредитного договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії у розмірі 1150,00 грн. Крім цього, щодо твердження позивача про те, що [PERSON] має заборгованість у виді неустойки за невиконання умов кредитного договору у розмірі 5399,90 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 5399,90 грн слід відмовити. За наведених обставин, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2026,83 грн., виходячи з наступного розрахунку 13260,00 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 3028,00 грн. (ставка судового збору) : 19809,90 грн. (сума заявлених позовних вимог). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст рішення складено 23 вересня 2025 року.

Outcome: partial