Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

08.07.2025 р. позивач [PERSON] звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 30.07.2011 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №952; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи з дати звернення до суду; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи з дати звернення до суду; судові витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 30.07.2011 р. було зареєстровано шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №952. Від шлюбу у них є діти донька, [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та відмінність поглядів на життя. На сьогодні вони не проживають разом. Вона не має наміру надалі вести із відповідачем спільне господарство, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Таким чином, спільне проживання, як одна сім`я, та збереження шлюбу при таких обставинах, вважає не можливим. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю на даний час немає. Бачить можливість вирішити це питання у позасудовому порядку. Крім того, на сьогодні відповідач не цікавиться вихованням їхніх дітей. Ніякої допомоги із його сторони на утримання їхніх доньки та сина вона не отримує. Самостійно вона не спроможна утримувати їхніх дітей та оплачувати всі витрати пов`язані з цим, тому змушена подати позовну заяву про стягнення аліментів. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на їхніх дітей, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати, на утриманні інших осіб не має. 31.07.2025 р. ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання у справі з викликом учасників. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. 19.09.2025 р. до суду від представника позивача адвоката Меніка В.В. надійшла заява вх. 17311 про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі позивача та її представника. 23.09.2025 р. до суду від представника відповідача адвоката Лукащика А.П. надійшла заява вх. 17491 про визнання позовних вимог відповідачем та розгляд справи без участі відповідача та його представника. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 30.07.2011 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 952, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 30.07.2011 р.). Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується засвідченою позивачем копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується засвідченою позивачем копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Діти сторін проживають із позивачем, що відповідачем не заперечується. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, оскільки спільного господарства не ведуть, подружні стосунки припинені, проживаю окремо, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства»та ст. ст.150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3ст. 11\~Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2\~статті 150\~СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.3\~ст. 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, суд приходить до переконання, що розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей сторін слід визначити у розмірі, визначеному позивачем, та який визнається відповідачем - по 2500 грн. на кожну дитину, що відповідатиме нормам Сімейного кодексу\~України та не порушуватиме права відповідача як платника аліментів. Доказів на підтвердження обставин, передбачених ч.1 ст. 182 СК України, сторони до суду не надали. Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст.142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50 відсотків понесених нею документально підтверджених судових витрат на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, то позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1211,20 грн., оскільки доказів звільнення від сплати судового збору стороною відповідача до суду не надано. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved