Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

27.02.2025 [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 69 115 грн. 92 коп. Дану позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2022 ухвалено стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 29.12.2021 і до досягнення донькою повноліття. Відповідач з грудня 2021 року допускає несплату аліментних платежів у зв`язку з чим станом на 01.02.2025 року виникла заборгованість у розмірі 69 115 грн. 92 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, виконаним Святошинським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка повинна сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За розрахунками сума неустойки (пені) за період з 29.12.2021 по 01.02.2025 становить 150 271 грн. 17 коп. Водночас, враховуючи приписи ст. 196 СК України, граничний розмір пені не може первищувати 100% заборгованості, а тому, з відповідача необхідно стягнути 69 115 грн. 92 коп. При цьому, незважаючи на наявність судового рішення, відповідач не регулярно сплачував аліменти та не у повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю. Ухвалою суду від 11.03.2025 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 23.06.2025 року. 04.06.2025 відповідач [PERSON] отримав копію позовної заяви з додатками, що підтверджується розпискою останнього (т. 1 а.с. 27). 18.06.2025 за допомогою засобів поштового зв`язку надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. При цьому, позивач вказала, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити позовну заяву. У судовому засіданні 23.06.2025 відповідач просив суд відкласти розгляд справи по суті для надання ним доказів на підтвердження того, що він не знав про наявність судового наказу Святошинського районного суду м. Києва, який з нього стягнуто аліменти на користь позивача. Крім того, 25.06.2025 після судового засідання через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , у якій останній просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла за період з грудня 2021 року по січень 2025 року у розмірі 69115 грн. 92 коп. У судове засіданні 23.09.2025 учасники справи не з`явилися. Разом з тим, через канцелярію суду відповідач [PERSON] скерував клопотання про закриття даного провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору, а також клопотання про долучення доказів, яким підтверджується відсутності заборгованості зі сплати аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, доходить таких висновків. Щодо скерованого відповідачем [PERSON] зустрічного позову до [PERSON] суд звертає увагу на таке. Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Судом встановлено, що відповідач скерував вказаний зустрічний позов засобами поштового зв`язку 19.06.2025, тобто у строк, наданий відповідачу для подачі до суду відзиву. Так, предметом даного позову є звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла за період з грудня 2021 по січень 2025 року у розмірі 69 115 грн. 17 коп. Водночас, суд звертає увагу, що предмет вказаного позову не стосується питання пені, про яку йдеться у позові [PERSON] , а відтак, на переконання суду, прийняття до провадження зустрічного позову та розгляд його разом з первісним призвів би до невиправданого затягування розгляду даної справи. З огляду на недоцільність розгляду даних позовів в одному провадженні, суд відмовляє [PERSON] у прийнятті зустрічного позову. У той же час, суд сприймає викладені у зустрічному позові як письмові пояснення відповідача по суті позовної заяви та вимог, пред`явлених до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв`язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Судом із витребуваної із канцелярії суду справи №759/44/22 встановлено, що 17.01.2022 Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.12.2021 року. 23.01.2022 вказаний судовий наказ було скеровано боржнику [PERSON] на поштову адресу. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У свою чергу, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Отже, за змістом наведених положень процесуального закону повернення поштового відправлення, здійсненого судом, з відміткою поштового оператора про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається підтвердженням належного повідомлення учасника справи, а днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Разом з тим, суд звертає увагу, що матеріали судової справи №759/44/22 не містять підтвердження того, коли саме боржник [PERSON] отримав копію судового наказу, заяву про видачу судового наказу та долучені до неї документи, або не отримав і скероване судом поштове відправлення повернулося до суду неотриманим. Відповідно до розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП №68377012 за судовим наказом №759/44/22, виданого 17.01.2022 Святошинським районним судом міста Києва, розмір заборгованості [PERSON] складає 69 115 грн. 92 коп. Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Отже, ст. 196 СК України, є спеціальною статтею зі стягнення пені і таке стягнення не слід ототожнювати із загальними статтями ЦК України щодо стягнення пені передбаченою ст. 549 цього кодексу. Як зазначено у ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладено тягар доказування протилежного. Позивач вказує, що заборгованість відповідача виникла внаслідок наявності вини останнього, а тому з нього слід стягнути пеню. Водночас, суд не може погодитися із такими твердженнями та вважає доведеними доводи відповідача [PERSON] про те, що він не був обізнаний про наявність щодо нього судового наказу про стягнення аліментів. Суд звертає увагу на те, що відповідачем долучено до клопотання про долучення доказів, яке надійшло до суду 23.09.2025, документи, які підтверджують сплату ним аліментних платежів з дня, коли роботодавець отримав копію постанови державного виконавця про стягнення з боржника аліментів. Скориставшись даними із Автоматизованої системи виконавчих проваджень, суд встановив, що постанова про відкриття виконавчого провадження за згаданим раніше виконавчим листом про стягнення із відповідача [PERSON] аліментів винесена саме 23.04.2023 року. Із даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №68377012 вбачається, що аліментні платежі почали надходити від боржника саме з травня 2023 року, тобто лише після отримання інформації про наявність судового рішення, яке підлягає обов`язковому виконанню, та постанови державного виконавця про відкриття провадження та відповідне стягнення. Таким чином, вказаними документами повністю нівелюються твердження позивача про наявність у відповідача умислу на несплату аліментів. Відтак, суд доходить висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не внаслідок вини відповідача, що позбавляє суд можливості піддати останнього негативним наслідкам у вигляді стягнення із нього пені за прострочення сплати аліментів. Водночас, щодо нерегулярності здійснення аліментних платежів відповідачем суд бере до уваги лист головного бухгалтера ТОВ «Дієса» [PERSON] №05/05/001 від 05.05.2025, в якому остання вказує, що ТОВ «Дієса» перебуває на стадії банкрутства (ініційовано відповідне судове провадження), а з листопада 2024 всі рахунки товариства арештовані, а тому перерахування грошових коштів в рамках виконавчих проваджень не відбувається. Таким чином, наявність у розрахунку заборгованості інформації про нездійснення аліментних платежів боржником [PERSON] у період з листопада 2024 року викликано саме обставинами непереборної сили, які не залежать від волі боржника та виключають його відповідальність у даному випадку. Враховуючи встановлені у ході судового розгляду обставини, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У той же час, щодо заявленого відповідачем [PERSON] клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору суд звертає увагу на таке. Дане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що до моменту отримання копії позовної заяви в рамках даного судового провадження йому не було відомо про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів. Більше того, із наявних у нього документів від роботодавців ТОВ «Дієса» та ТОВ «Технополіс 15» вбачається, що з його заробітної плати систематично здійснювалися відрахування аліментних платежів. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09.07.2025 він встановив, що фактично до подачі позовної заяви заборгованості зі сплати аліментів він не мав, а тому, вважає, що предмет спору у даному провадженні відсутній, а саме провадження підлягає закриттю. Однак, із вказаними доводами відповідача суд погодитися не може. Дійсно, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. У постанові від 20.09.2021 року у справі №638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) Верховний Суд витлумачив, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Водночас, суд звертає увагу на ту обставину, що фактично заборгованість у [PERSON] зі сплати аліментів за судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2022 наявна, оскільки відповідно до ЦПК України судовий наказ про стягнення із особи аліментів набирає законної сили у день його видачі і підлягає негайному виконанню. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач не був проінформований про винесення судового наказу, а позивач звернулася із виконавчим документом - судоим наказом від 17.01.2022 до державної виконавчої служби 23.04.2023, тобто заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини боржника, а тому, відсутні правові підстави покладати на [PERSON] обов`язок щодо сплати пені за прострочення сплати аліментів. Відтак, вимога позивача [PERSON] про стягнення із відповідача пені за прострочення сплати аліментів підлягає розгляду судом, а підстави для закриття провадження у даній справі відсутні. З огляду на наведене, суд доходить висновку про необхідність залишення клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed