Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

У травні 2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом про зняття арешту, накладеного постановою ДВС в Орджонікідзевському районі м. Харкова № 457-20/06 від 16.03.2006, на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 2998202 від 22.03.2006). В обґрунтування позову зазначила, що в листопаді 2023 року звернулася до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради для реєстрації місця проживання онуки, на що отримала відмову, у зв`язку із тим, що на квартирі існує обтяження. На звернення до Індустріального відділу виконавчої служби у м. Харкові з приводу існуючого обтяження, нею отримано відповідь, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , постановою державної виконавчої служби в Орджонікідзевському районі м. Харкова № 457-20/06 від 16.03.2006 на вказану квартиру накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 2998202, власник [PERSON] , [INFO] ). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Головним управлінням економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду від 03.02.2003, реєстраційний номер 7-03-211483, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на їх майно відсутні, тому вважає, що в органах державної виконавчої служби при накладенні арешту сталася помилка, а наявність запису про вказаний арешт перешкоджає позивачці у праві розпорядження своїм майном. У зв`язку із цим, позивачка просить накладений постановою ДВС в Орджонікідзевському районі м. Харкова 16.03.2006 арешт скасувати. Ухвалою суду від 04.06.2024 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 12.02.2025 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Головним управлінням економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду від 03.02.2003, реєстраційний № 7-03-211483, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . З листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Індустріального ВДВС у місті Харкові від 31.10.2024 №166908 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі виконавчі провадження, де боржниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не перебувало. Перевіркою книг алфавітних покажчиків до виконавчих документів, які перебували на виконанні в ДВС Орджонікідзевського району м. Харкова та Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановити, яке виконавче провадження перебувало на виконанні, де боржником є [PERSON] , [INFO] , неможливо. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Наявність арешту майна в межах виконавчого провадження щодо іншої особи, яка не є і не була власником цього майна, за відсутності виконавчого провадження порушує право власності позивачки. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5, спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства . Відповідно до п. 5 зазначеної постанови, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. У ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, після винесення рішення суду про зняття арешту з майна та набрання ним законної сили, арешт знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та реєстру обтяжень виключаються. На час розгляду справи виконавчих проваджень по відношенню до [PERSON] у відділі ДВС не перебуває, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.\~ Наведе свідчить про те, що безпідставне обтяження майна позивачки, а саме нерухоме майно, яке їй належить на праві спільної сумісної власності, порушує її права та законні інтереси як власника, оскільки позивачка не має можливості вільно розпоряджатися вказаним майном, а перешкоди у реалізації її прав мають бути усунені шляхом звільнення майна з-під арешту. При цьому, за викладених вище обставин позивачка позбавлена можливості в інший шлях вирішити це питання. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved