Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії ВІ № 1309838 від 16 червня 2025 року діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на користь [PERSON] аліменти на період її навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що батьками [PERSON] є мати [PERSON] , та батько, відповідач по справі, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 22 червня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 72. [PERSON] навчається на І курсі у Комунальному закладі охорони здоров`я «Берестинський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради за спеціальністю 223 Медсестринство ОПП «Сестринська справа», денна форма навчання на контрактній основі з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року. Відповідно до договору № СС 2024-11/14 від 26 серпня 2024 року про надання освітніх послуг, укладеного між закладом фахової передвищої освіти та матір`ю позивача [PERSON] , фінансування навчання [PERSON] здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 58500 гривень 00 копійок. Як зазначила представник позивача, [PERSON] фактично проживаю разом з своєю матір`ю [PERSON] та знаходжуся на її повному утриманні, проте потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на оплату навчання, придбання різних засобів для навчання тощо. За твердженням представника позивача, [PERSON] має постійну роботу та дохід, проте матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому сторона позивача посилаючись на приписи статтей 199, 200 Сімейного кодексу України звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області від 18 липня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 вересня 2025 року визначено про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалася правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника адвоката Мякоту Тетяну Миколаївну. Представник позивача адвокат Мякота Тетяна Миколаївна у судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 16 вересня 2025 року представник позивача звернулась на адресу суду з клопотанням, що було зареєстроване за вхідним № 5613/24-вх., відповідно до якого зазначила, що стороною позивача надані всі наявні докази по справі, будь-які клопотання до суду відсутні, просила розгляд справи провести за відсутності позивача та її представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у повідомленні Новоселівського старостинського округу № 6 Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області № 19-58/75 від 10 липня 2025 року. Згідно з даними поштових відділень АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРПОШТА», судові повістки про виклик [PERSON] повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у судове засідання, призначене на 30 вересня 2025 року, [PERSON] викликався шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/1880461). Про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності, а також відзив на позовну заяву, у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не надсилав, станом розгляду справи не цікавився.\~\~ З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В даному випадку відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення, у тому числі з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та у постанові від 13 травня 2024 року у справі № 755/4829/23 (провадження № 61-73св24). Окрім цього,\~частиною 11\~статті 128\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~визначено,\~що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.\~ У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).\~ Також відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.\~ Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.?\~ В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 та від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, в яких зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.\~ За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, а позивач звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.?\~ Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів\~ Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1?статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).\~\~ Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього?кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).\~ Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.\~\~ Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.\~ Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.\~ Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.\~ Як убачається з матеріалів справи, [INFO] у селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, народилась [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 22 червня 2007 року складено відповідний актовий запис за № 72, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно копії вказаного свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано громадян України: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а. с. 5). Таким чином, на підставі вказаного документу судом встановлений факт походження позивача від відповідача. Як убачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 45 від 06 серпня 2009 року. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 9). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 лютого 2020 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), встановлено, що 14 лютого 2020 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 08, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] » (а. с. 10). Відповідно до копій Довідок про реєстрацію місця проживання № 04.01-25/2330 від 23 вересня 2021 року та № 04.01-25/578 від 24 березня 2020 року, виданих Центром надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 3, 4). Як убачається з копії акту депутата по виборчому округу № 1 Нововодолазької селищної ради Харківської області Афанасенко Поліни Михайлівни від 16 червня 2025 року № 528, складеного у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться повністю на утриманні матері (а. с. 11). З копії довідки № 80, виданої 12 червня 2025 року Комунальним закладом охорони здоров`я «Берестинський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в Комунальному закладі охорони здоров`я «Берестинський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради на І курсі спеціальності 223 Медсестринство ОПП «Сестринська справа», денної форми навчання на контрактній основі з 01 вересня 2024 року згідно наказу про зарахування № 108-з/о від 26 серпня 2024 року. Термін навчання по 30 червня 2027 року (а. с. 6). Відповідно до копії Договору № СС 2024-11/14 про надання освітніх послуг між закладом фахової передвищної освіти та фізичною (юридичною) особою, укладеного 26 серпня 2024 року між Комунальним закладом охорони здоров`я «Красноградський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради в особі директора Мужевської Олександри Дмитрівни, та [PERSON] для одержувача освітніх послуг [PERSON] , останні дійшли згоди, що предметом договору є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: одержання фахової передвищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до фахового молодшого бакалавра, форма навчання: денна; місце надання освітньої послуги: [ADDRESS] ; строк надання освітньої послуги: з 01 вересня\~2024\~року по 30 червня 2027 року; ступінь фахової передвищої освіти фаховий молодший бакалавр; код та назва спеціальності 223 «Медсестринство», ОПП «Сестринська справа». Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 58500 гривень 00 копійок (пункт 8 Договору) (а. с. 7 8). Інших доказів матеріали справи не містять та сторонами на виконання свого процесуального обов`язку суду не надано. Тому суд вирішує спір на підставі наявних у справі доказів з урахуванням приписів статтей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні дану спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року. Так, відповідно до положень частини 1 статті\~1 та частини 1 статті\~2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України). Приписами частини 1\~статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічний обов`язок також закріплений й у статті 51 Конституції України. Крім того, частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Що стосується обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, то останній встановлений положеннями статті 199 Сімейного кодексу України, яка мовить, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 20 своєї Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з частиною 1 статті 200\~Сімейного кодексу України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При цьому, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина 2\~статті 200 Сімейного кодексу України). Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, при визначенні розміру аліментів\~ суд\~ враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище\~дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей,\~непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір\~прожиткового мінімуму\~для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 199/9339/16-ц (провадження № 61-32330св18), від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21). Також слід відмітити, що Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Під час судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] досягла віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років та продовжує навчання у Комунальному закладі охорони здоров`я «Берестинський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради за рахунок коштів фізичних осіб (платна послуга) за денною формою навчання до 30 червня 2027 року, та у зв`язку із продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Крім того, із наданих учасниками процесу доказів вбачається, що [PERSON] не працює та не заміжня, а навчання на денній формі, позбавляє останню можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги на навчання, яке є платним, та пов`язаних з навчанням витрат, зокрема, на придбання підручників та навчальних матеріалів, інтернет-зв`язку, харчування тощо. Також на виконання свого процесуального обов`язку відповідачем у справі не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що він не має матеріальної можливості утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджені належними доказами. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд вважає за необхідне зазначити таке. У позовній заяві представник позивача зазначила, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] . Вищевказаний факт з боку відповідача не оспорювався. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу доньки, яка продовжує навчання, відповідачем до суду не надано, як й не надано доказів того, що на його утриманні знаходяться неповнолітні діти або непрацездатні особи. Разом із\~тим,\~слід відмітити,\~що право повнолітньої дитини на утримання від батьків діє протягом її навчання і до досягнення двадцяти трьох років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання, що прямо зазначено у частині 2 статті 199 Сімейного кодексу України. Враховуючи положення частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 17 червня 2025 року. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернулась до суду 17 червня 2025 року. Статтею 7 Закону України від 19 листопада 2024 року № \~4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3028 гривень 00 копійок. Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача. З огляду на вище викладене,

Outcome: approved