Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, що був укладений із відповідачем, вказуючи, що мають різні характери та погляди на спільне сімейне життя, з початку листопада 2022 року шлюбні відносини фактично припинені. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Представник позивачки [PERSON] адвокат Ритов О.М. надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі та участі позивачки. Зазначив, що позивачка позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглядає справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини, і, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. 31.08.2019р. між сторонами у справі укладено шлюб, зареєстрований Індустріальним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 484. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, любов та повага один до одного, сторони не проживають однією сім`єю з початку листопада 2020 року, тому збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.1 ч. 2 ст.\~49\~ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, а тому суд приймає визнання позову та приймає рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачка при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатили 986,40 грн. судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову,\~визнання позову\~відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачкою, позивачці з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею через підсистему «Електронний суд» судового збору за подання позову (493,20 грн.), що становить\~493,20 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (493,20 грн.) слід стягнути на користь позивачки з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved