Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 481471-КС-001 про надання кредиту від 26.11.2023 у розмірі 51\~694,83 грн. та судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.11.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 481471-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 26.11.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 481471-КС-001 про надання кредиту, яку відповідач 26.11.2023 прийняв. ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, що був зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, який відповідачем було введено/відправлено. За умовами Договору відповідач отримав від позичальника ТОВ «Бізнес Позика» грошові кошти у розмірі 15\~000 грн та додатково 3000 грн, зі сплатою за користування кредитом процентів. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, надав відповідачу грошові кошти у визначеному Договором розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника № 5168-ХХХХ-ХХХХ-8383, який позичальник вказав в особистому кабінеті. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за Договором № 481471-КС-001 про надання кредиту, у зв`язку з чим, станом на 29.04.2025 утворилася заборгованість у розмірі 51\~694,83 грн., що складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту 16\~285,88 грн., суми прострочених платежів по процентах 32\~708,95 грн., суми прострочених платежів за комісією 2 700 грн. Враховуючи, що заборгованість не погашена, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором № 481471-КС-001 у розмірі 51\~694,83 грн. та стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.05.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. Ухвалою суду від 06.08.2025 витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази, які становлять банківську таємницю. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не подавав. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~ 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; \~3) відповідач не подав відзив; \~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 26.11.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 481471-КС-001 про надання кредиту, яку відповідач 26.11.2023 прийняв. (а.с. 26-35) ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, що був зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, який відповідачем було введено/відправлено. 26.11.2023 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Договір № 481471-КС-001 про надання кредиту, який підписаний електронним цифровим підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором). Відповідно до умов Договору ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів та Договором про надання кредиту. Сторони визначили, що процентна ставка є фіксованою та становить 2,00000000 процентів за кожен день користування кредитом; комісія за надання кредиту складає 2 250 грн.; загальний розмір наданого кредиту становить 15 000 грн.; термін дії Договору\~до 17.03.2024; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту складає 31 520 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 12182,98 процентів. (а.с.21-25). 27.11.2023 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору № 481471-КС-001 про надання кредиту від 26.11.2023, згідно якої кредит збільшено на 3\~000 грн, загальна сума отриманого кредиту становить 18\~000 грн. (а.с. 38-40) Згідно довідки ПриватБанку вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку відкрито рахунок № [NUMBER] (а.с. 116) ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останній кредит в загальній сумі 15 000 грн. шляхом зарахування 26.11.2023 кредитних коштів на її банківську картку № [NUMBER] та 3000 грн. шляхом зарахування 27.11.2023 кредитних коштів на її банківську картку № [NUMBER] . (а.с. 43-44). Із виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 26.11.2023 по 17.03.2024 вбачається, що на рахунок [PERSON] було здійснено зарахування коштів 26.11.2023 на суму 15\~000 грн та 27.11.2023 на суму 3\~000 грн. (а.с. 115-122) Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, а тому, згідно розрахунку заборгованості станом на 29.04.2025 утворилася заборгованість у розмірі 51\~694,83 грн., що складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту 16\~285,88 грн., суми прострочених платежів по процентах 32\~708,95 грн., суми прострочених платежів за комісією 2 700 грн. (а.с. 14-17,100-101). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст. 1056-1 ЦК України). В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічне пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів. Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту. Отже, підписавши кредитний договір,\~ [PERSON] ,\~посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Бізнес Позика», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Таким чином, матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок\~ [PERSON] . Відповідно до доданого розрахунку заборгованості, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором № 481471-КС-001 про надання кредиту від 26.11.2023, станом на 29.04.2025 утворилася заборгованість у розмірі 51\~694,83 грн., що складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту 16\~285,88 грн., суми прострочених платежів по процентах 32\~708,95 грн., суми прострочених платежів за комісією 2 700 грн. Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору № 481471-КС-001 плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 2,00000000 % процентів за кожен день користування кредитом. Дата видачі кредиту 26.11.2023, дата повернення кредиту 17.03.2024. Перевіряючи наведений позивачем розрахунок заборгованості, судом встановлено, що за період з 26.11.2023 по 17.03.2024 включно позивачем нараховувались відсотки у розмірі 2,00000000%\~за кожен день користування кредитом. Відповідач був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодився із ним, а відповідно до розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом не нараховувались після закінчення строку дії договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 481471-КС-001\~відповідачем на\~виконання умов\~договору здійснено\~часткову оплату\~за договором\~на загальну\~суму 4\~000\~грн.\~ Жодних доказів щодо повної сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав.\~ 10 червня 2017 року набув чинності Закон України Про споживче кредитування, у зв`язку із чим у Законі України Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України Про захист прав споживачів з набуттям чинності Закону України Про споживче кредитування залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України Про споживче кредитування до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України Про споживче кредитування передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України Про споживче кредитування щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність, роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України Про споживче кредитування, які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2 250 грн. та за додатковою угодою № 1 у розмірі 450 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Таким чином, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, враховуючи, що Договір № 481471-КС-001 про надання кредиту від 26.11.2023; додаткова угода № 1 від 27.11.2023; паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що свідчить про обізнаність [PERSON] про нарахування відсотків, комісії та їх розмір, суд вважає, за необхідне позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 51\~694,83 грн., що складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту 16\~285,88 грн., суми прострочених платежів по процентах 32\~708,95 грн., суми прострочених платежів за комісією 2 700 грн. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40 грн., сплата яких належним чином підтверджується платіжною інструкцією від 06.05.2025 № 6859 (а.с.1).

Outcome: approved