Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення неповнолітньої дитини, яка була пізніше уточнена, в якій просив суд ухвалити рішення про усиновлення ним дитини - [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Кременчук, Полтавська області, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] та записати його батьком усиновленої дитини; внести зміни в актовий запис про народження дитини № 999 від 21 серпня 2009 року, складений Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області - у відповідності з рішенням суду щодо зміни прізвища та по батькові дитини. У заяві зазначив, що з 07 вересня 2024 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , проживають разом з дружиною та її дочкою - [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю з серпня 2022 року. На даний час проживать разом за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00049469798 від 14.02.2025 року. З дитиною у них склалися дружні, сімейні та гармонійні взаємовідносини, дитина вважає його батьком, він піклується про неї, створює всі належні умови для його розвитку, утримує та виховує, ставиться до неї, як до своєї рідної дитини. У судовому засіданні 24 липня 20925 року заявник [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заяву, просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви, що підтверджується нотаріально посвідченою згодою на усиновлення дитини своїм чоловіком (а.с.10). Представник заінтересованих осіб виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування, та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - Кузєва І.Ж. підтримала висновок про доцільність усиновлення дитини - [PERSON] , [INFO] заявником [PERSON] . У подальшому вказані особи подали заяву про здійснення розгляду справи за їх відсутності. Представники заінтересованих осіб - Військової частини [NUMBER] та [INFO] в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином засобами рекомендованого поштового зв`язку. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просили справу розглянути без їх участі, про що надали заяву до суду. Суд, ивчивши матеріали справи та оцінивши докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 207 Сімейного кодексу України усиновлення дитини проводяться у найвищих її інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Статтею 211 СК України передбачено, що усиновителем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновителем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менше як на п`ятнадцять років. Різниця у віці між усиновлювачем та дитиною не може бути більшою ніж сорок п`ять років. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , народився [INFO] , що підтверджується копією паспорта, виданого 02.05.2018 р. (а.с.4). 07 вересня 2024 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 725 (а.с.9). [PERSON] , народилася [INFO] , батьками якої вказані: - матір`ю - [PERSON] , батьком - [PERSON] , що постає з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 серпня 2009 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області (а.с.6). Відомості про батька неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00049469798 від 14.02.2025. Вік заявника та дитини, яку всиновлюють, відповідає вимогам ст. 211 СК України. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю - [PERSON] та її чоловіком - заявником у справі - [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 217 СК України, усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до ст. 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Усиновлення дитини може бути проведене без згоди другого з подружжя, якщо він визнаний безвісно відсутнім, недієздатним, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1 - 3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Як визначено у п. 8 вказаної постанови, за змістом ст. 217 СК у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода. При цьому необхідно враховувати, що до набрання рішенням суду про усиновлення законної сили кожен із батьків може відкликати свою згоду незалежно від мотивів. Заявник проходять військову службу, подружжя матеріально і житлом забезпечені, характеризуються позитивно, до того ж заявник має можливість забезпечити стабільні і гармонійні умови для життя усиновленої дитини. Заявник обізнаний зі станом здоров`я та розумовим розвитком дитини. За станом свого здоров`я заявник може бути усиновлювачем дитини, що підтверджується висновком про стан здоров`я, виданого 19.02.2025 року КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» м. Кременчука (а.с. 13). Виконавчий комітет Кременчуцької міської Ради, як орган опіки та піклування, 19 березня 2025 року надав висновок №01-23/10 про доцільність усиновлення, що відповідає інтересам малолітньої [PERSON] , [INFO] , заявником [PERSON] (а.с.19-20). Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. Суд, враховуючи ставлення дитини до заявника, котра у судовому засіданні вказала про згоду на її усиновлення заявником, взаємовідносини та взаємовідповідність [PERSON] , який бажає усиновити дитину, та дитини, котра називає заявника татом, а також те, що заявник опікується [PERSON] , [INFO] , мотиви, на підставі яких [PERSON] бажає усиновлення, можливість спільного проживання, сімейний стан та стан здоров`я, здатності забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини, а також зважаючи на згоду матері дитини на усиновлення, перебування її у зареєстрованому шлюбі із заявником, враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність усиновлення дитини, дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про усиновлення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . Відповідно до ч.1, 4 ст. 218 СК України для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Згідно зі ст. 229 СК України, особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини. Статтею 233 СК України передбачено, що на підставі рішення суду про усиновлення, в актовий запис про народження дитини, державний орган реєстрації цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. У зв`язку з викладеним, необхідно внести зміни в актовий запис про народження дитини № 999 від 21 серпня 2009 року, складений Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, зазначивши у відомостях про батька - [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 314 ЦПК України за клопотанням заявника (заявників) суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Учасники справи не заявляли вимоги щодо відшкодування будь-яких судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: approved