Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивача Бабич В.І. звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3918375 від 30.09.2021 року в розмірі 44474,70 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову вказано, що 30.09.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладений кредитний договір № 3918375, згідно з умовами якого відповідач отримав10000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 3918375 від 30.09.2021 р.) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений Відповідачем 30.10.2021 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом. 23.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 81-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуває права вимоги, в тому числі до відповідача. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №3918375 від 30.09.2021 року у розмірі 44474,70 грн. та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, представник відповідача адвокат Васильченко Г. І. направила до суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила: заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2024 по цивільній справі № 357/2726/24 скасувати, цивільну справу № 357/2726/24 призначити до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі. Заяву мотивовано тим, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 357/2726/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 15.04.2024 р. судом було прийнято заочне рішення, яким позов ТОВ «ФК «Кредит-капітал» до [PERSON] - задоволено та стягнуто заборгованість за кредитним договором №3918375 від 30.09.2021 року у розмірі 44474,70 грн. Відповідач не був присутнім при оголошенні рішення суду та не отримував копію заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2024 року. Представник відповідача, ознайомилась з матеріалами справи 05.05.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою про ознайомлення. Тобто, заочне рішення по суті було вручено відповідачу 05.05.2025. Із заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2024 року відповідач не згоден, і воно підлягає перегляду та скасуванню, з огляду на наступне: - відповідачу по справі не було відомо взагалі про наявність цієї справи в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, він не отримував позовну заяву з додатками, а тому йому не був відомий зміст позовної заяви до нього, він не отримував ухвалу суду про відкриття провадження по справі та копії заочного рішення суду від 15.04.2024; - відповідач по справі не подав відзиву на позовну заяву з поважних незалежних від нього причин, адже він не отримував копії позовної заяви позивача з додатками та ухвали про відкриття провадження по справі; - докази, на які відповідач по справі посилається в заяві про перегляд заочного рішення, мають істотне значення для правильного вирішення справи, і якби вони були відомі суду він би відмовив банку в позові, а не задовольнив його позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача зазначила, що позивачем не подано доказів перерахування первісним кредитором на рахунок відповідачки коштів у вказаному в договорі розмірі та відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку. Платіжне доручення № 57583221 є дорученням ТОВ «Мілоан» здійснити ТОВ «ФК «Елаєнс» переказ коштів на картковий рахунок № [NUMBER] , а не підтвердженням перерахування коштів відповідачу за кредитним договором № 3918375 від 30.09.2021 на що посилається позивач. Крім того, позивач не надав доказів, що картковий рахунок № [NUMBER] належить відповідачеві. Позивачем не виконано встановленого ст. 12, 81 ЦПК України обов`язку доводити належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок.\~ Також представник відповідача вказує, що проаналізувавши кредитний договір вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами були нараховані поза межами строку кредитування, що є неправомірним. Крім того, стягнення комісії за кредитним договором є неправомірним. Ухвалою\~ суду від 11 червня 2025 року було скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року у справі №357/2726/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні. Судом 05.08.2025 р. за вх..№44242 отримано додаткові пояснення, в яких представник\~ позивача Зуб А. С. зазначила, що будь-яких доказів на спростування обставин, що кошти, визначені в електронному договорі у розмірі 10 000,00 грн. надійшли в розпорядження відповідача на належну йому банківську картку, отримання та користування кредитними коштами, а також спростування розміру заборгованості по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку, відповідач не надав.\~ Отож, позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за Кредитним договором.\~ Сума заборгованості Відповідача становить 44 474,70 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 р. З них:\~ прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9 700,00 грн;\~ прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 32 874,70 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 1 900,00 грн. При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3918375 від 30.09.2021 року було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 р. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Враховуючи викладене , просили суд: позовну заяву про стягнення заборгованості ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до [PERSON] задовольнити в повному обсязі; розгляд справи розглядати без участі представника ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал». Сторони в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Судом 30.09.2025 р. за вх..№55785 отримано клопотання, в якому представник відповідача адвокат Васильченко Г.І. просила відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку неможливості бути присутньою у судовому засіданні з об`єктивних, незалежних причин. Протокольною ухвалою суду від 30.09.2025 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача\~ не долучив до клопотання доказів причин неявки в судове засідання. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій\~ висловив свою позицію щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було\~ укладено кредитний договір №3918375, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума кредиту становить 10000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 30.09.2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 30.10.2021 року. Орієнтовна загальна\~ вартість кредиту складає 17000,00 грн. Комісія за надання кредиту: 1900,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 5100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору - цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (смс на мобільний телефонний номер Позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними Позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей Кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника. Позичальник підтверджує, що до підписання цього Договору ознайомився з усіма його умовами та правилами (п. 5.1 Договору). Згідно з платіжним дорученням № 57583221 від 30.09.2021 року, 10000,00 грн. кредитних коштів ТОВ «Мілоан» перераховано, отримувач: [PERSON] , код [NUMBER] , банк отримувача: 535557, код банку: MASTERCARD, кредит. рах. № [NUMBER] . 23.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 81-МЛ. Згідно вказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 3918375 від 30.09.2021 року. В матеріалах справи також містяться надані позивачем довідка про ідентифікацію особи, анкету-заяву на кредит, розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка з особового рахунку та претензія. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Частиною першою ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Окрім того, п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, первісний кредитор повинен передати новому кредитору в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З матеріалів справи судом встановлено, що 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було\~ укладено кредитний договір №3918375, яким погодили отримання відповідачем кредиту у розмірі 10000,00 грн. За домовленістю сторін кредитні кошти надаються шляхом переказу на картковий рахунок позичальника. На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором суду надано копію платіжного доручення № 57583221 від 30.09.2021 року на суму 10000,00 грн., в якому зазначено отримувачем [PERSON] , номер картки [NUMBER] , а також відповідну виписку з особового рахунку за кредитним договором №3918375 , підписану представником ТОВ «ФК «Кредит-капітал». Вказане платіжне доручення, яке надане суду позивачем, не є доказом перерахування коштів, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Окремо суд зважає на те, що вказане платіжне доручення взагалі не містить жодної інформації про його виконання. Довідки інших фінансових компаній також не є а ні первинними бухгалтерськими документами, а ні документами зведеного обліку (виписками), не містять усіх передбачених законом реквізитів для переказу коштів і не відповідають імперативним вимогам належності та допустимості до таких доказів. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Фактично позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника первісним кредитором, виписки з рахунку кредитора за дату виплати коштів відповідачу відповідно до ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», ч. 2 ст. 78 ЦПК України. У випадку, якщо розрахунки ведуться готівкою, мають залишитись первинні касові документи (в той же час положення договору, як і позиція позивача, прямо передбачають саме безготівковий розрахунок). Посилання позивача на це платіжне доручення як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку про те, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Позивачем суду не надано належних доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно кредитного договору на рахунок відповідача, а також фактичного користування ним кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина перша, п`ята-шоста статті 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Додані до позовної заяви копія договору про споживчий кредит, копія договору факторингу та додаткових угод, розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників не свідчать про отримання відповідачем кредитних коштів. Досліджуючи наданий розрахунок, такий сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Договір факторингу та витяг з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Надані позивачем договір факторингу та витяг з реєстру боржників до договору факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Суд зауважує, що виникненню у позичальника обов`язку повернути позику має передувати виконання позикодавцем своїх зобов`язань щодо надання такої позики, а за відсутності доказів належного виконання своїх зобов`язань позикодавцем суд не може стверджувати про виникнення у позичальника зобов`язання щодо повернення позики. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять, відтак такі твердження позивача не можуть бути прийняті судом. У зв`язку із не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за кредитом відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed