Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 20 серпня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що [INFO] помер [PERSON] , його батько, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 29.04.1996 Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області. [INFO] померла, [PERSON] , мати позивача, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 19.06.2018 Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження. Прийнявши спадщину після смерті матері,, [PERSON] , він звернувся до приватного нотаріуса Юрченко О.В., Шептицького районного нотаріального округу Львівської області, із заявою про прийняття спадщини відповідно до ст.1261 ЦК України. Відповідно до поданих ним документів входило майно його батька [PERSON] , а саме, земельна ділянка загальною площею 0,5450 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Радехівської міської ради Львівської області (раніше Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області), які належали спадкодавцю, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №036171, виданого 29.12.1999 на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради Львівської області від 24.12.1999, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5135. Однак оформити свої права на вищевказані земельні ділянки позивач не може, у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті [PERSON] , а відтак нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, та виніс постанову №71/02-31 від 24.03.2025. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідачами по даній справі залучено [PERSON] , та [PERSON] , оскільки результати розгляду справи можуть вплинути на їхні права та / або законні інтереси, як спадкоємців. Адже, позбавлення їх можливості на участь у справі матиме наслідок незаконність рішення суду. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки (а.с.4-5). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 22 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання (а.с.1-2). Сторони в судове засідання не прибули. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.73). Відповідачі подали до суду заяви, у якій зазначили, що позовні вимоги визнають. Просили розглянути справи у їх відсутності (а.с.71, 75). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому засіданні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 29.04.1996 Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.12). [INFO] померла [PERSON] (мати позивача), що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 19.06.2018 Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.11). Родинні відносини між спадкодавцями та спадкоємцем підтверджуються Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 5 травня 1967 року. Із Довідки №149 від 14.07.2025, виданої Радехівською міською радою Львівської області, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований на [ADDRESS] . Разом з ним за цією адресою на день його смерті були зареєстровані: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внук), [PERSON] (внук) (а.с.63). Як видно з Довідки №150 від 14.07.2025, виданої Радехівською міською радою Львівської області, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстрована на [ADDRESS] . Разом з нею за цією адресою на день її смерті були зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внук), [PERSON] (внук), [PERSON] (дружина внука), [PERSON] (правнука) (а.с.62). Прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса Юрченко О.В., Шептицького районного нотаріального округу Львівської області, із заявою про прийняття спадщини відповідно до ст. 1261 ЦК України. До спадщини увійшло майно спадкодавця [PERSON] , а саме, земельна ділянка, загальною площею 0,5450 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Радехівської міської ради Львівської області (раніше Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області), які належали спадкодавцю відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №036171, виданого 29.12.1999 на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради Львівської області від 24.12.1999, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5135 (а.с.14, 16-36, 37-61). Однак оформити свої права на вищевказані земельні ділянки позивач не може, у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме, державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті [PERSON] , а відтак нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, та виніс постанову №71/02-31 від 24.03.2025 (а.с.15). Відповідно до копії спадкової справи №157/2023 (а.с.81-142), заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , встановлено, що [PERSON] (спадкоємець першої черги) прийняв спадщину після її смерті, звернувшись із заявою до приватного нотаріуса (а.с.81). Спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] подали заяви нотаріусу про те, що вони не заперечують проти прийняття спадщини спадкоємцем першої черги [PERSON] (а.с.94, 94 зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями\~549, 554 ЦК Української РСР\~спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті\~528\~та 534\~цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті матері на підставі ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав разом із нею на час її смерті. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved