Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з сестрою [PERSON] , в кінці квітня місяця 2024 року, як зазвичай, приїхала прибрати до проводів на кладовище «Новий побут», і були шоковані зруйнованими і відсутніми їхніми столиком та двома лавочками, які вона поставила і стояли майже 20 років, з 2005 року. Сестри, що там похована, не стало в січні 2005 року, поховання було здійснено на вільному місці, де показало підприємство «Ритуальні послуги». В той час це був майже пустир, і перед ними і позаду все було вільне. Тоді був поставлений на вільному місці, з погодженням підприємства, залізний столик і дві лавочки по боках на залізних стовпчиках. Вздовж лавочки, що зі сторони проїжджої дороги, посаджені квіти рози, які насаджувались не один рік. Впродовж років столик та лавочки періодично красяться, трава та бур`яни, які є завжди, по кілька разів на рік прибираються, весь період впродовж 19 років територія нею доглядається. Та в 2024 році хтось усе це руйнує, зламується столик з лавочками і на їх місці робиться поховання невідомої їй людини. Місце доглядалось, а хтось цим скористався і зайняв. Обурені і пригнічені вони звернулись до директора ТОВ «Ритуальні послуги» зі скаргою, але останній не володіє інформацією, його не ставили до відома про цей ритуал. 20 грудня 2024 року позивач звернулась до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області. З капітаном поліції [PERSON] ?яненко 04.01.2025 р. вони виїжджали на місце поховання на «Новий побут». На звернення відповідь довго не надходила. Копію відповіді вона власноруч отримала 07.03.2025 в Прилуцькому РВП, згідно якої стало відомо, що [PERSON] було свідомо зруйновано столик та лавочки, що підтверджується поясненнями відповідача, які були надані поліції. З пояснень виконавця робіт по копанню ями [PERSON] , лавочка і столик покладені біля ями. На даний час щоб зробити та установити столик і дві лавочки, ціна від 7\~000 8\~500 грн. Окрім матеріальної шкоди їй завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки вона зазнає фізичного і морального болю від втрати місця, яке зайняла відповідач, де нею затрачені протягом 19 років значні фізичні зусилля по виконанню робіт по утриманню та догляду за цим місцем, яким відповідач заволоділа. В зв`язку з чим позивач змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав. Завдану їй моральну шкоду оцінює в 14\~000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 31 березня 2025 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке відкладено до 02 червня 2025 року. 02 червня 2025 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 24 вересня 2025 року. Згідно поданого відзиву відповідач та її представник адвокат Капічуленко С.І. вважають позов необґрунтованим і таким що не підлягає до задоволення, у зв`язку з відсутністю протиправності дій Відповідача та причинно-наслідкового зв`язку зі шкодою. Зазначають, що дії відповідача були правомірними: 1) відповідач звернулася до ФОП [PERSON] (далі - ФОП) для проведення поховання брата біля могили своєї матері та семи інших родичів, похованих ще з 70-х років, що відповідає праву на поховання відповідно до статей 6, 12, 25 Закону України "Про поховання та похоронну справу" від 09.07.2003 №1102-IV (далі - Закон про поховання); 2) пояснення відповідача поліції підтверджують, що стіл був демонтований ще при похованні матері у 2023 році, а лавка - при похованні брата у 2024 році. Ні стіл, ні лавочки не були забрані відповідачем чи ФОП, а залишені біля поховань родичів Позивача; 3) відповідач не давала прямих вказівок щодо демонтажу чи викрадення майна, а лише вказала місце поховання. Демонтаж був ініціативою ФОП як виконавця робіт, а зникнення майна могло статися через дії третіх осіб після того, як воно було залишене неподалік. Таким чином, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями Відповідача та зникненням майна, що виключає відповідальність Відповідача. Крім того, відповідно до статті 1172 ЦКУ, замовник (Відповідач) відшкодовує шкоду, завдану підрядником (ФОП), лише якщо підрядник діяв у рамках наданого завдання. Вказівки Відповідача стосувалися виключно місця поховання, а не демонтажу чи знищення майна. Пояснення ФОП поліції підтверджують, що демонтаж був необхідним для поховання, а майно залишено неподалік. ФОП не надав відповіді на адвокатський запит, що не спростовує відсутність вини Відповідача, тому відповідальність за збереження демонтованого майна лежить на ФОП, якого слід залучити як співвідповідача відповідно до статті 1190 ЦКУ (солідарна відповідальність кількох осіб). Щодо незаконного встановлення майна Позивачем: відсутність права власності, реєстрації та порушення правил утримання кладовища. Позивач не має права вимагати відшкодування шкоди за майно, встановлене з порушенням закону. Матеріали справи не містять жодних дозвільних документів, документів про придбання столу та лавочок чи про виконання робіт щодо їх встановлення Позивачем. Щодо застосування спеціальних норм щодо відшкодування шкоди на кладовищах зазначає, що навіть якщо припустити, що стіл та лавочки є намогильними спорудами, відшкодування шкоди не лежить на Відповідачі. Якщо суд кваліфікує ситуацію як таку, що підпадає під статтю 31 Закону про поховання, відшкодування повинно здійснюватися з коштів місцевого бюджету, а не з Відповідача. Це підтверджує відсутність відповідальності Відповідача та необхідність залучення КП чи організацій, які надають ритуальні послуги на даному кладовищі - ТОВ, ФОП, як співвідповідачів. Щодо необґрунтованості розміру матеріальної шкоди: врахування амортизації та відсутність доказів зазначає, що вимога Позивача стягнути 8000 гривень як матеріальну шкоду, посилаючись на поточну вартість нового комплекту столу та двох лавочок разом з установленням (8000-8500 гривень, з доданими рахунками ФОП), є необґрунтованою. Щодо необґрунтованості вимоги про моральну шкоду в розмірі 14\~000 грн. зазначає, що згідно ст. 1167 ЦКУ, моральна шкода відшкодовується за наявності доведених фізичних чи душевних страждань, спричинених протиправними діями, з урахуванням вини та причинного зв`язку. Позивач стверджує про "фізичний і моральний біль" від втрати місця, яке доглядала майже 19 років, та додаткові зусилля для захисту прав, але не надає доказів серйозності страждань (наприклад, медичних довідок чи свідчень), чого вимагає стаття 81 ЦПК України. Також зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат відповідача становить 15\~000 гривень (витрати на професійну правничу допомогу, інші витрати, пов`язані з розглядом справи). Остаточний розрахунок судових витрат з доказами (відповідно до статей 133-142 ЦПК України, зокрема статті 137 щодо розміру витрат на адвоката та статті 141 щодо відшкодування витрат) буде подано до суду після винесення судового рішення по даній справі, як це передбачено ч.8 ст. 141 ЦПК України (розподіл судових витрат при вирішенні справи). Згідно поданої відповіді на відзив, представник позивача адвокат Чередніченко О.М. зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з наступних підстав. Щодо доводів відповідача про відсутність протиправних дій та причинно-наслідкового зв`язку зі шкодою. Відповідач визнає обставини, що саме вона являлась замовником послуг у ФОП [PERSON] з поховання її родича - брата. Також відповідач визнає, що саме вона вказала ФОП [PERSON] місце для поховання її на брата на кладовищі Новий Побут. Ці ж обставини підтвердив і ФОП [PERSON] у наданих ним поясненнях від 04.01.2025 за матеріалами перевірки Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, в яких вказав, що він отримав замовлення на поховання людини на кладовищі «Новий Побут». Йому показали місце для поховання на тому місці де знаходились лавка зі столиком і повідомили, що це їхнє місце. Отже, обставини, що ФОП [PERSON] надавав послуги (виконував роботи) з поховання родича відповідача не з власної ініціативи, а за завданням саме відповідача і на місці вказаному відповідачем, не підлягають доказуванню. На місці де проведено поховання брата відповідача, ще в 2005 році позивачем були встановлені столик і дві лавки. Факт їх встановлення підтверджується відповіддю ТОВ «Ритуальні послуги» від 19.08.2025 №51 на адвокатський запит представника відповідача адвоката Капічуленка C.I., згідно якої на місці поховання [PERSON] (до його поховання), за усним погодженням з адміністрацією кладовища та за умови прибирання ділянки родичами похованої [PERSON] були встановлено стіл та дві лавки. Згідно довідки ТОВ «Ритуальні послуги» від 17.03.2025 №24, місце для поховання [PERSON] в 2005 році, дійсно 19.01.2005 відведено ТОВ «Ритуальні послуги». Установлення столика та лавок дозволено на вільному місці. Особисто позивач отримувала погодження адміністрації кладовища Новий побут та встановлювала за власний кошт столик і дві лавки біля місця поховання її сестри [PERSON] . Також факт встановлення підтверджується доданими позивачем фотознімками з місця поховання сестри на кладовищі Новий Побут, де зображено до їх знищення столик і дві лавки, а також фотознімками доданими ТОВ «Ритуальні послуги» до відповіді від 19.08.2025 №51 на адвокатський запит представника відповідача адвоката Капічуленка С.I. Доводи відповідача, що столик був демонтований, коли ховали матір відповідача у 2023 році, а одна лавка в 2024 перед похованням брата, не відповідають дійсності і спростовуються наступним. Так, згідно пояснень ФОП [PERSON] від 04.01.2025 за матеріалами перевірки Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, йому показали місце для поховання на тому місці де знаходились лавка зі столиком і повідомили, що це їхнє місце. Після виконання робіт по викопуванню ями столик з лавкою поклали неподалік від ями. Отже, виконавець завдання відповідача на поховання її родича в своїх поясненнях підтвердив, що він провів поховання на тому місці де знаходились столик і лавка, а не сама лавка як необґрунтовано стверджує відповідач, і після їх викопування столик з лавкою поклав неподалік від ями. Також факт, що столик і дві лавки були до моменту поховання родича відповідача, можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] . Позивач та вказані свідки щороку 24 грудня в день смерті [PERSON] (сестра позивача) зокрема і [INFO] , а також [INFO] в день смерті [PERSON] (сестра позивача) зокрема і [INFO] вшановували пам`ять померлих біля їх могил на місці родинного поховання на кладовищі Новий Побут. Станом на 24.12.2023 та 18.01.2024 столик і дві лавки знаходились на місці їх встановлення. Знищені столик і дві лавки були перед похованням родича відповідача, оскільки вони були встановлені на місці де його поховали. Згідно відповіді ТОВ «Ритуальні послуги» від 19.08.2025 №51 на адвокатський запит представника відповідача адвоката Капічуленка С.I., підприємство повідомляє, що місце поховання [PERSON] , який помер [INFO] , підприємством не виділялось, а реєстрація поховання відбулась по факту поховання на кладовищі Новий Побут в неділю 11.02.2024. Оскільки викопати місце під захоронення де встановлені столик і дві лавки без їх демонтажу неможливо, а ФОП [PERSON] у наведених вище пояснень підтверджує, що їх демонтаж відбувся для поховання родича відповідача, яким є брат відповідача [PERSON] і який помер [INFO] , то вірогідно, що демонтаж столика і двох лавок відбувся в проміжок часу між 09.02.2024 та 11.02.2024. Також слід звернути увагу, що місце поховання матері відповідача (2023), є віддаленим від місця встановлених позивачем столика і двох лавок, що підтверджується доданими сторонами фотодоказами. Факт знищення столика і лавок був виявлений позивачем в квітні місяці 2024 під час прибирання місця поховання перед поминальним днем після християнського свята Великодня, коли вшановують пам`ять померлих родичів і предків. Отже, факт демонтажу столика і двох лавок відбулося в проміжок часу між 09.02.2024 та 11.02.2024 перед похованням брата відповідача. Оскільки замовник ФОП [PERSON] діяв за завданням відповідача, а саме проводив поховання родича відповідача саме на місці, яке вказала відповідач, і проведення поховання без демонтажу належного позивачу майна є неможливим, то відповідно ФОП [PERSON] не може нести відповідальність перед позивачем за завдану шкоду в силу положень ч.2 ст.1172 ЦК України та не може бути належним відповідачем (співвідповідачем) у справі. Замовник ФОП [PERSON] виконуючи завдання відповідача не має перевіряти добросовісність її дій та завдань, оскільки при досягненні договірних умов вважається, що кожна із сторін діє добросовісно. При цьому ФОП [PERSON] у своїх поясненнях підтвердив, що йому повідомлено, що місце виділене саме для поховання родича замовника [PERSON] . Якщо ФОП [PERSON] діяв з порушенням договірних умов та за межами завдання відповідача, як замовника послуг, то в такому випадку відповідач має врегульовувати ці правовідносини саме з виконавцем робіт в порядку досудового врегулювання чи судового провадження, але поза межами даного судового провадження, а не покладати обов`язок на позивача довести, що ФОП [PERSON] вийшов за межі договірних відносин з відповідачем. З відповіді ТОВ «Ритуальні послуги» від 19.08.2025 №51 на адвокатський запит представника відповідача адвоката Капічуленка С.I. вбачається, що місце для [PERSON] , який помер [INFO] , підприємством не виділялося, а реєстрація поховання відбулася по факту поховання на кладовищі Новий Побут в неділю 11.02.2024. За погодженням місця поховання [PERSON] та дозволом на демонтаж стола та лавок, що встановлювались родичами [PERSON] ніхто не звертався. За матеріалами перевірки Прилуцьким РВП ГУНП в Чернігівській області директор ТОВ «Ритуальні послуги» [PERSON] 04.01.2025 надав пояснення, згідно яких вказав, що він не погоджував місце під поховання [PERSON] . Отже, відповідач не зверталась до ТОВ «Ритуальні послуги» для виділення місця під поховання її брата та дозволу на демонтаж стола і лавок, а відповідно відповідач повідомила виконавцю робіт ФОП [PERSON] неправдиву інформацію, що вкотре спростовує неправомірну поведінку в діях ФОП [PERSON] та доводить таку неправомірну поведінку за наслідком самоправних дій саме відповідача, яка здійснила поховання родича у невиділеному для цього місці, без отримання погодження щодо поховання на місці встановлених столика, лавок та їх демонтажу. Наведеними обставинами доводиться як неправомірна поведінка відповідача так і її вина у завданні збитків. Встановлення позивачем столика, двох лавок і законність такого встановлення достовірно підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, а саме відповіддю ТОВ «Ритуальні послуги» від 19.08.2025 №51 на адвокатський запит представника відповідача адвоката Капічуленка С.I., доданими ТОВ «Ритуальні послуги» та позивачем фотоматеріалами, а також матеріалами перевірки Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 15.01.2025 (довідка №223 про результати перевірки інформації). Подальша доля демонтованих столика та двох лавок наразі невідомо, але враховуючи їх відсутність на місці законного встановлення, то відповідно це майно є знищеним, чим позивачу завдано збитків, які полягають у витратах, які вона має зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Вочевидь, що майно позивача знищене саме за наслідком наведених вище неправомірних дій відповідача та її винної поведінки, що підтверджує безпосередній причинний зв`язок між неправомірною поведінкою відповідача та завданням шкоди позивачу. Окремо позивач звертає увагу, що згідно доданих позивачем фотознімків на території місць поховань родичів відповідача є вільні місця для поховання, водночас відповідач вирішує без законного на те права, без отримання належного погодження здійснити поховання на місці встановлених позивачем столика та лавок. За наведених обставин та норм матеріального права саме на відповідача, замовника послуг з поховання її родича, покладається обов`язок з відшкодування завданих збитків і вона є належним відповідачем у справі. Щодо доводів відповідача про незаконність встановлення майна позивачем, що виключає права на відшкодування шкоди у разі його знищення. На думку відповідача позивач не має права вимагати відшкодування шкоди за майно, встановлене з порушенням закону, а саме самовільно та без отримання дозвільних документів. Такі необґрунтовані твердження відповідача спростовуються наведеною вище відповіддю ТОВ «Ритуальні послуги» від 19.08.2025 №51 на адвокатський запит представника відповідача адвоката Капічуленка С.I., згідно якої на місці поховання [PERSON] (до його поховання), за усним погодженням з адміністрацією кладовища та за умови прибирання ділянки родичами похованої [PERSON] були встановлено стіл та лавки. Також згідно довідки ТОВ «Ритуальні послуги» від 17.03.2025 №24, місце для поховання [PERSON] в 2005 році, дійсно 19.01.2005 відведено ТОВ «Ритуальні послуги». Установлення столика та лавок дозволено на вільному місці. Отже, позивач не встановлювала самовільно стіл і лавки, а діяла виключно за погодженням адміністрації кладовища та на визначеному адміністрацією вільному місці. Отже, доводи відповідача щодо самовільного встановлення позивачем столика та лавок є необґрунтованими. Як і звинувачення відповідача адміністрації кладовища про її вину у формі бездіяльності, яка на думку відповідача виражена у її не попередженні про наявність майна перед наданням дозволу на поховання її брата. Так, відповідач самоправно провела поховання брата на встановлених позивачем столика та лавок, що підтверджується відповіддю ТОВ «Ритуальні послуги» від 19.08.2025 №51, згідно якої місце для поховання [PERSON] , який помер [INFO] , підприємством не виділялося, а реєстрація поховання відбулася по факту поховання на кладовищі Новий Побут в неділю 11.02.2024. За погодженням місця поховання [PERSON] та дозволом на демонтаж стола та лавок, що встановлювались родичами [PERSON] ніхто не звертався. Щодо доводів відповідача в частині необґрунтованості розміру заявленої до відшкодування шкоди, то позивач не погоджується з такими доводами відповідача. Для позивача єдиним способом відновлення її порушеного права є виготовлення і встановлення стола і двох лавок, для чого позивач звернулась до суб`єктів похоронної діяльності, які займаються їх виготовленням та установленням, за наслідком чого і була визначена вартість завданих збитків у сумі 8 000,00грн. для відновлення порушеного права відповідача. Твердження відповідача, що майно мало фізичний знос на 80-100%, що має бути враховано при визначенні розміру завданої шкоди і для її визначення необхідно провести експертизу, не заслуговують на увагу, оскільки майно є фактично знищеним з вини відповідача. Позивач не мала б потреби виготовляти та встановлювати столик і лавки у разі б відсутності незаконних дій з боку відповідача та їх безповоротної втрати. Доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів на придбання майна та його початкову вартість, не заслуговують на увагу, оскільки на позивача не покладається обов`язок зберігати всі документи, які підтверджують придбання нею майна, а факт правомірності його встановлення підтверджується документально наведеними вище доказами. Отже, розмір завданих збитків визначений позивачем у розмірі реальних витрат, які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) і становить 8 000,00грн. Крім того вважає заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 14\~000 грн. обгрунтованими. Відповідач зазначає, що орієнтовний розмір понесення нею витрат на правничу допомогу становить 15 000,00грн. Позивач вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та не потребує від адвоката значного обсягу надання правничої допомоги та затрат часу. Також відповідач просить врахувати, що загальна сума грошових вимог 22 000,00грн. є незначною в порівняні з витратами на правничу допомогу адвоката відповідача. Згідно укладених договорів від 20.03.2025 та 15.08.2025 позивач понесла витрати на правничу допомогу адвоката Чередніченка О.М. у загальній сумі 10 500,00грн. Детальний опис наданої правничої допомоги та Акт здачі-прийняття наданої правничої допомоги будуть надані суду у встановлений процесуальним законом строк. Згідно поданого заперечення на відповідь на відзив представник відповідача адвокат Капічуленко С.І. вказують, що Відповідач не здійснювала демонтаж особисто, а лише вказала місце поховання біля могили матері, де вже існують родинні поховання (близько 10 могил з 1974 року), що відповідає практиці родинних поховань (ст.ст. 11, 25 Закону про поховання; п.2.4 Положення про порядок). Відповідач визнає лише факт замовлення послуг з поховання та вказівку місця біля могили матері, але не визнає, що місце включало столик і лавки Позивача чи що демонтаж був частиною завдання. Пояснення ФОП від 04.01.2025 (за матеріалами перевірки Прилуцького РВП ГУНП) не є беззаперечним доказом, оскільки ФОП міг діяти самостійно для підготовки місця, без конкретної вказівки Відповідача на демонтаж. Столик і лавки, розміщені на відстані 3-4 м по діагоналі, не є намогильними спорудами (ст. 2 Закону про поховання), а їх встановлення на загальній території кладовища (комунальна власність, ст. 8 Закону про поховання) є самовільним без письмового дозволу адміністрації кладовища. Фотознімки Позивача не доводять законність, а лише факт існування споруд. Догляд за територією протягом 19 років не створює права власності (ст. 28 Закону про поховання). Відповідь ТОВ «Ритуальні послуги» підтверджує, що місце поховання брата Відповідача не виділялося, але реєстрація відбулася по факту, що не порушує процедури для родинних поховань. Таким чином, встановлення споруд Позивачем було самовільним, і їх демонтаж не є протиправним. Відповідач зазначає, що столик був демонтований ще у 2023 році під час поховання матері, а лавка - ФОП самостійно у 2024 році. Пояснення ФОП не конкретизують, чи була вказівка на демонтаж, і не спростовують самостійних дій виконавця. Показання свідків Позивача ( [PERSON] , [PERSON] ) є суб`єктивними; фотознімки не датуються точно (ст. 80 ЦПК України). Місце поховання матері Відповідача є віддаленим, але це не спростовує факт попереднього демонтажу. Відповідач діяв законно, поховавши брата біля родинних могил (ст.4, 11 Закону про поховання), без вказівки на демонтаж. Шкода (знищення споруд) не доведена - вони були залишені неподалік, а не забрані чи знищені. Причинний зв`язок відсутній, оскільки демонтаж був ініціативою ФОП для підготовки місця, а не наслідком дій Відповідача. Вина Відповідача спростовується презумпцією невинуватості (ч.2 ст.1166 ЦК України), і Позивач не довів її. Майно не знищено, а демонтоване та залишене неподалік (пояснення ФОП від 04.01.2025), тому можливе відшкодування в натурі (ч.1 ст. 1192 ЦК). Позивач не надала доказів придбання, початкової вартості чи стану майна, а оцінка на 2025 рік (8000 грн. за нові) ігнорує амортизацію. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , рідна сестра позивача, надала показання, що влітку 2005 році після смерті їх сестри [PERSON] установила столик та лавочки. З приводу їх установлення, сестра зверталася в її присутності до адміністрації кладовища та їм було вказано місце де можливо було їх встановити. Коли приїздили на кладовище в січні 2024 року, то лавочки та столик були на місці їх установлення. Коли приїхали у квітні 2024 року то їх вже не було. На їх місці було проведено поховання. Свідок [PERSON] , знайома позивача, в судовому засіданні надала показання, що [PERSON] в 2005 році установила столик та дві лавочки, за якими вона доглядала. Їй відомо, що [PERSON] зверталася до адміністрації кладовища з приводу їх установлення. Та їй за погодженням з адміністрацією було вказано на місце їх установлення. У 2024 році в січні місяці вони відвідували кладовищі, столик та лавочки знаходились на їх установленні. Проте, на поминальні дні у 2024 році вони були відсутні. На їх місці було нове поховання. Відтак 18.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що в 2005 році померла [PERSON] , поховання тіла якої здійснювала [PERSON] . Поряд могили установила столик та лавочки. Відповідно до копії довідки ТОВ\~«Ритуальні послуги» від 17 березня 2025 року за №24 виданої [PERSON] вбачається, що місце, де похована [PERSON] в 2005 році, дійсно 19 січня 2005 року відведено ТОВ «Ритуальні послуги». Установлення столика та лавочок дозволено на вільному місці (а.с.5). Згідно доданих до справи фотографій та схеми поховань по роках вбачається, що столик та лавки розміщені по діагоналі від могили [PERSON] , в іншому ряді паралелі (а.с.6-8). Відповідно до копії відповіді ТОВ «Ритуальні послуги» від 19 серпня 2025 року за №51, останнє повідомляє наступне: місце для поховання [PERSON] , який помер [INFO] підприємством не виділялося, а реєстрація поховання відбулася по факту поховання на кладовищі Новий Побут в неділю 11.02.2024 р. Зі слів родичів поховання здійснювалось на вільному місці біля могили його матері [PERSON] ; підприємству відомо, що на місці поховання [PERSON] її родичами приблизно з 2006 року за усним\~погодженням з адміністрацією кладовища та за умови прибирання ділянки було встановлено стіл та лавка. На місці поховання [PERSON] на аналогічних умовах родичами похованої поряд [PERSON] були встановлені стіл і дві лавки. Ксерокопія фотографій намогильних споруд (на той час) додається. Звернень від власників намогильних споруд (столиків, лавочок) на місцях поховань [PERSON] та [PERSON] з приводу їх реєстрації не було і реєстрація не проводилась; за погодженням місця поховання [PERSON] та дозволом на демонтаж стола та лавок, що встановлювались родичами [PERSON] ніхто не звертався. На початку 2000-х років на ділянці де здійснені всі вищезазначені поховання був край кладовища і там було звалище сміття, будівельних відходів. старих пам`ятників, вінків, хрестів і т.п. З метою наведення порядку, та за бажанням і проханням рідних похованих там померлих, адміністрація кладовища не заперечувала проти поховань та встановлення поряд столів, лавок за умови прибирання та підтримання в майбутньому в належному стані зайнятих ділянок. 20.12.2024 року позивач звернулась до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якої просить встановити невідомих осіб, які пошкодили належну їй лавочку та стіл, які знаходяться на кладовищі «Новий Побут» (а.с.13). Згідно копії письмових пояснень [PERSON] від 10.12.2024, остання пояснила, що в 2005 році біля пам`ятника її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , на кладовищі «Новий Побут» був об лаштований столик залізний та лавочки. Протягом майже 20 років, з січня місяця 2005 року ними прибирались бур`яни. Та в 2024 році хтось це все пошкодив та на місці де стояв столик було поховано невідому їм людину. Могилу її сестри пошкоджено не було, були пошкоджені тільки столик та лавочки. Просить допомогти встановити даних осіб, які пошкодили її майно та захопили територію яку вона доглядала (а.с.14). Відповідно до копій свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу, свідоцтв про смерть, свідоцтва про поховання № [NUMBER] та фотографій вбачається, що родичі відповідача [PERSON] поховані поряд на кладовищі «Новий Побут». Згідно копії письмових пояснень [PERSON] від 04.01.2025, остання пояснила, що на кладовищі, ще з 60 років проводилося поховання її семи родичів, а [PERSON] самовільно здійснювала поховання своїх родичів та вкопала стіл і лавочку. При похованні ними було викопано стіл та залишено біля їх могил, ніхто нічого не забирав. Місця для поховання ніким викуплені не являються. Під час останнього поховання, а саме брата, лавка і була викопана і покладена на їх території, ніхто її не забирав (а.с.16). Згідно копії письмових пояснень [PERSON] від 04.01.2025, останній пояснив, що отримав замовлення на поховання людини, приїхавши на кладовище «Новий Побут» йому показали місце для поховання. На тому місці знаходилась лавка зі столиком. Сказали, що це їхнє місце. Після проведення робіт по викопуванні ями, столик з лавкою поклали неподалік від ями (а.с.15). Згідно копії письмових пояснень [PERSON] від 04.01.2025, останній пояснив, що перебуває на посаді директора ТОВ «Ритуальні Послуги» та перебуває на обслуговуванні кладовища «Новий Побут». Особисто він під поховання [PERSON] , [INFO] , не погоджував, на місце поховання не виїздив. В подальшому до нього звернулась [PERSON] про те, що на місці їхнього столика і лавочки здійснено поховання вище вказаної особи (а.с.17). Відповідно до копії довідки про результати перевірки інформації, викладеної у зверненнях від 15.01.2025 за №223 встановлено, що в ході проведення перевірки було з`ясовано, що [PERSON] , [INFO] , проживаюча за адресою [ADDRESS] під час останнього поховання, а саме брата [PERSON] , [INFO] , здійснила поховання на місці встановленої лавочки та столу, які були викопані та залишені на території [PERSON] , яка з її слів самовільно вкопала їх. В подальшому було встановлено і виконавця робіт по викопуванню ями під могилу ним виявився [PERSON] , який пояснив, що дійсно отримав замовлення на поховання людини на кладовищі «Новий Побут» де йому показали місце для поховання на тому місці знаходилась лавка та столик який вони викопали та поклали неподалік від ями. Аналізуючи зібрані матеріали у вищевказаній події вбачаються ознаки цивільно-правових відносин (а.с.12, зворот). Відповідно до копії накладної від 11.03.2025 вартість стола та 2 лавочок (металічні) без установки коштують 6\~000 грн., з установкою 10\~000 грн. (а.с.19). Відповідно до копії накладної від 25.03.2025 вартість стола та 2 лавочок (дерево і метал) коштують 7\~500 грн., установка 1\~000 грн. Загальна сума 8\~500 грн. (а.с.20). Закон України «Про поховання та похоронну справу» регулює відносини, що виникають після смерті людини, щодо проведення поховання, а також гарантує належне ставлення до тіла померлого та збереження місця поховання. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про поховання та похоронну справу» ритуальні служби - спеціалізовані комунальні підприємства, що створюються органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом, з метою здійснення організації поховання померлих і надання ритуальних послуг, передбачених необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, передбаченим пунктом 2 частини\~другої статті\~8\~цього Закону. Відповідно до ч.1,2 ст. 23 Закону України «Про поховання та похоронну справу» для розміщення місця\~поховання рішенням\~уповноваженого органу\~в установленому\~законом порядку\~відповідному спеціалізованому\~комунальному підприємству,\~установі,\~організації в\~постійне користування\~надається земельна\~ділянка. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог. Згідно абз.22 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням\~виконавця волевиявлення\~померлого або\~особи,\~яка взяла\~на себе\~зобов`язання поховати\~померлого,\~на території\~кладовища безоплатно\~виділяється місце\~для поховання\~померлого відповідно\~до затвердженої\~проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті\~6\~цього Закону,\~для поховання\~двох чи\~більше померлих\~безоплатно виділяється\~місце для\~родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво\~дає право\~його пред`явнику\~на встановлення\~намогильних споруд\~у межах\~могили (родинного\~поховання),\~вирішення питання\~про проведення\~підпоховання,\~здійснювати інші\~дії,\~пов`язані з\~використанням місця\~поховання,\~якщо це\~не суперечить\~законодавству. На\~могилах (місцях\~родинного поховання)\~можуть встановлюватися\~намогильні споруди,\~склепи за\~індивідуальним замовленням\~у межах,\~встановлених для\~могили (родинного\~поховання).\~Встановлені намогильні\~споруди,\~склепи реєструються\~спеціалізованим комунальним\~підприємством (а\~в разі\~його відсутності\~-\~виконавчим органом\~сільської,\~селищної,\~міської ради)\~у книзі\~обліку намогильних\~споруд,\~форму якої\~затверджує центральний\~орган виконавчої\~влади,\~що забезпечує\~формування державної\~політики у\~сфері житлово-комунального\~господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Вирішуючи питання про відшкодування позивачу спричиненої матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного. За змістом положень частини третьої статті 386\~ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Необхідною підставою для покладення на особу відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірних дій відповідача, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, й довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок, як обов`язкова умова відповідальності за заподіяні збитки, полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)). Отже, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано шкоду, має право на її відшкодування. Однак, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (шкода), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 зводяться до такого: законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач має довести факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 25 лютого 2019 року у справі № 466/4051/15-ц. Таким чином, саме позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди у загальному порядку, передбаченому ЦПК України. Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, а саме довідок ТОВ «Ритуальні\~послуги» та показів свідків, позивачем в 2005 році за усним\~погодженням з\~адміністрацією кладовища\~«Новий Побут»\~та за\~умови прибирання\~ділянки родичами\~похованої [PERSON] , на визначеному адміністрацією вільному місці, позивачем за власний кошт були встановлені стіл та дві лавки, що підтверджується фотознімками з місця поховання [PERSON] . Тобто, доводи ж відповідача щодо самовільного встановлення позивачем столика та лавок не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до п.3.4 Положення щодо порядку організації поховання та надання ритуальних послуг населенню на території м. Прилуки, затвердженого рішенням міської ради 25 липня 2013 року за №11 (далі Положення), за зверненням на території кладовища виділяється безоплатне місце для поховання померлого. За бажанням одного з родичів, визначених у Законі України «Про поховання та похоронну справу», для поховання двох чи більше померлих виділяється безоплатне місце для родинного поховання. Відповідно до п.3.7 Положення, на могилах (місцях родинного поховання), у межах наданої земельної ділянки, можуть встановлюватися намогильні споруди та елементи благоустрою могили. Для встановлення намогильної споруди Користувач місця поховання подає до ритуальної служби для огляду такі документи: оригінал свідоцтва про смерть похованого; документи, що підтверджують придбання намогильної споруди (огорожі, тощо), її ціну та дату реалізації, гарантійний строк експлуатації; реквізити виконавця намогильної споруди (огорожі, тощо); договір з СГ на встановлення намогильної споруди (огорожі,тощо). Відповідно до п.3.7 Положення, після виконання робіт з облаштування могили Користувач зобов`язаний забезпечити прибирання території біля могили та винесення сміття до спеціально відведених місць на кладовищі. Особа, яка здійснює роботи по монтажу намогильної споруди (огорожі, тощо) власними силами, гарантує збереження могил, намогильних споруд (елементів благоустрою могил), які розміщені поруч та відшкодовує матеріальні збитки у разі їх пошкодження. Визначення намогильної споруди наводиться у ст.2 Закону України «Про поховання та похорону справу», зокрема - це пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих. Відповідно до п.2.13 Порядку №193 (в редакції 2005 року) визначено, що виключно для установлення намогильної споруди користувач місця поховання подає визначений порядком перелік документів, а після установлена намогильна споруда реєструються спеціалізованим комунальним підприємством в Книзі обліку намогильних споруд. Елементи благоустрою могили включають: бетонний цоколь або плитка (гранітна, мармурова, тротуарна), огорожа (гранітна, кована), квітник з живими або штучними квітами, клумби та зелені насадження (газон, багаторічні рослини), лавка та столик, а також гранітна крихта або щебінь для засипки ділянки. Ні столик, ні лавки не є намогильними спорудами, а є елементами благоустрою, які не потребують подання документів, отримання письмового погодження та реєстрації в Книзі обліку намогильних споруд. Згідно письмових пояснень ФОП [PERSON] від 04.01.2025 за матеріалами перевірки Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, останній зазначив, що йому показали місце для поховання на тому місці де знаходились лавка зі столиком і повідомили, що це їхнє місце. Після виконання робіт по викопуванню ями столик з лавкою поклали неподалік від ями. Цілком логічно, що виконати замовлення з поховання на місці де встановлені столик і лавочки без їх демонтажу є неможливим. Згідно ч.2 ст.1172 ЦК України, замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Оскільки замовник ФОП [PERSON] діяв за завданням відповідача, а саме проводив поховання родича відповідача саме на місці, яке вказала відповідач, і проведення поховання без демонтажу належного позивачу майна є неможливим, то відповідно ФОП [PERSON] не може нести відповідальність перед позивачем за завдану шкоду в силу положень ч.2 ст.1172 ЦК України та не може бути належним відповідачем (співвідповідачем) у справі. Замовник ФОП [PERSON] виконуючи завдання відповідача не має перевіряти добросовісність її дій та завдань, оскільки при досягненні договірних умов вважається, що кожна із сторін діє добросовісно. При цьому, якщо ФОП [PERSON] діяв з порушенням договірних умов та за межами завдання відповідача, як замовника послуг, то в такому випадку відповідач має врегульовувати ці правовідносини саме з виконавцем робіт в порядку досудового врегулювання чи судового провадження, але поза межами даного судового провадження, а не покладати обов`язок на позивача довести, що ФОП [PERSON] вийшов за межі договірних відносин з відповідачем. Верховний суд у постановах від 17.02.2021 у справі №468/477/18, від 21.05.2021 у справі №753/10817/16-ц, від 16.04.2020 у справі №904/5489/18 дійшов висновку, що невиконання чи неналежне виконання підрядником умов договору не звільняє замовника від відповідальності перед третіми особами, які не є стороною договору підряду. Крім того, з відповіді ТОВ «Ритуальні послуги» від 19.08.2025 за №51 та пояснень директора ТОВ «Ритуальні послуги» [PERSON] , які наявні в матеріалах перевірки Прилуцьким РВП ГУНП в Чернігівській області встановлено, що місце для поховання [PERSON] , який помер [INFO] , підприємством не виділялося, а реєстрація поховання відбулася по факту поховання на кладовищі Новий Побут в неділю 11.02.2024. За погодженням місця поховання [PERSON] та дозволом на демонтаж стола та лавок, що встановлювались родичами [PERSON] ніхто не звертався. Отже, відповідальність за завдані збитки позивачу має нести виключно відповідач, як особа за самоправним дорученням якої демонтовані належні позивачу стіл та лавки, що призвело до їх знищення. Сам факт відсутності майна після його демонтажу відповідачем підтверджує його знищення. Доказів його наявності та можливості повернення позивачу, відповідач не надала. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За наслідком неправомірного демонтажу відповідачем стола та лавок вони є фактично знищеними, відповідно полагодити майно в розумінні ст.22 та ст.1192 ЦК України є неможливим, а тому належним способом захисту є саме відшкодування відповідачем завданих збитків позивачу у розмірі витрат, які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Єдиним способом відновлення порушеного права позивача є виготовлення і встановлення стола і двох лавок, вартість яких на даний час становить 8 000,00грн. Твердження відповідача, що майно мало фізичний знос на 80-100%, що має бути враховано при визначенні розміру завданої шкоди і для її визначення необхідно провести експертизу, не заслуговують на увагу, оскільки майно є фактично знищеним з вини відповідача. Позивач не мала б потреби виготовляти та встановлювати столик і лавки у разі б відсутності незаконних дій з боку відповідача та їх безповоротної втрати. Доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів на придбання майна та його початкову вартість, не заслуговують на увагу, оскільки на позивача не покладається обов`язок зберігати всі документи, які підтверджують придбання нею майна, а факт правомірності його встановлення підтверджується документально наведеними вище доказами. Отже, розмір завданих збитків визначений позивачем у розмірі реальних витрат, які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) становить 8 000,00грн. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Суд звертає увагу, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частинами 4-5 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо визнає підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те,що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд бере до уваги, висновок висвітлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачем, є завищеним і у ході судового розгляду не було надано підтверджуючих на вказану суму доказів, тому за необхідне слід визначити позивачу та стягнути з відповідача суму моральної шкоди в розмірі 1 000 гривень. Згідно ч.1,ч.2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище зазначене суд вважає що позов не підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., ціна позову 22\~000 грн., позов задоволено на суму 9\~000 грн., тобто на 40,91 %, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 991 грн. судового збору (2422,40/100х40,91%). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial