Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 4 жовтня 2023 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір №231004-001. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 10350 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідач зобов`язався повернути кредит та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Кредитний договір було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Z10007. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 6 березня 2025 року має заборгованість у розмірі 23807,04 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9794,44 грн., прострочена заборгованість за процентами 14012,6 грн. Зважаючи на викладене, ТОВ «Кредитсервіс» просило суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь зазначену вище заборгованість за кредитним договором №231004-001 від 4 жовтня 2024 року та судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 червня 2025 року, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано за підсудністю на розгляд Великоберезнянського районного суду Закарпатської області. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2025 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У строк,\~установлений судом\~в ухвалі\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~відповідач відзив\~на позовну\~заяву не\~надала. У судове засідання 23 вересня 2025 року учасники судового розгляду не з`явилися. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи без участі представника позивача, про що зазначено у прохальній частині позовної заяви. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, повторно в судове засідання не з`явився. Попередньо через канцелярію суду подав заяву, в якій просив цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитсервіс» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором розглянути без його участі. Позов визнає. Неявка учасників справи, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно дост.\~4\~ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини 4 жовтня 2023 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання кредиту №231004-001. Сума кредиту 10350, 00 грн; строк на який надається кредит 366 днів; процентна ставка, % річних 247,20; реальна річна процентна ставка % 1283,78%; сума щомісячного платежу при умові своєчасної сплати 2383,95 грн; загальна вартість кредиту 29957,38 грн. (п. 3 «Умови договору»). Вказаний кредитний договір підписаний [PERSON] 04.10.2023 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Z10007. За змістом п. 5.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі вказаному у договорі, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені договором. Крім договору, сторони також підписали паспорт споживчого кредиту, графік платежів за договором, та публічну пропозицію (оферту). Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується копією платіжної інструкції №52 від 4 жовтня 2023 року, де призначення платежу номер картки [NUMBER] . Перерахування кредитних коштів з-но дог. №231004-001 від 04.10.2023р без ПДВ, з вирах.% за перший день користування кредитом 1350 грн. Позивач, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконав, проте відповідач, у порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором не повернув позивачу грошові кошти. Відповідно до розрахунку кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором №231004-01 від 04.10.2023 залишок заборгованості станом на 06.03.2025 становить 23807,04 грн та складається з суми заборгованості по тілу кредиту 9794,44 грн, суми заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом 14012,60 грн. Застосовані норми права Згідно п. 1 ч. 2 ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1 ст.203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Мотиви та висновки суду Суд установив, що між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] 4 жовтня 2023 року був укладений договір про надання кредиту №231004-001 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «Z10007». Відповідно до умов договору ТОВ «Кредитсервіс» надало відповідачу кредитні кошти, а останній зобов`язувався повернути такі, сплатити проценти та комісії за користування кредитом в обумовленому сторонами розмірі та строки. У підписаному відповідачем договорі визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.\~629\~ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідач,\~в порушення\~умов укладеного\~кредитного договору,\~своєчасно не\~повернув кредитні\~кошти та\~не сплативпроценти за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 23807, 04 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем згідно кредитного договору не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований, та власних розрахунків з приводу заявлених вимог ним не надано, крім цього, у поданій письмовій заяві [PERSON] зазначив, що позов визнає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на його користь з відповідачки згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Представник позивача також заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн на підставі договору №25-01/2023 про надання правової допомоги від 25 січня 2023 року, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог». З акта №3 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023 вбачається, що АО «Правовий діалог» надано ТОВ «Кредитсервіс» наступні послуги щодо підготовки та направлення/подачу позовної заяви до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, вартість наданих послуг складає 7000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано копію зазначеного вище договору, акт №3 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023 попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 7000,00 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Ушакевич М.П., копію посвідчення адвоката Ушакевич М.П., копію платіжної інструкції на №6043 від 18 лютого 2025 року на суму 7000, грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з приписів\~ст. 137 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 1-6 ст\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8\~ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною 4\~ст. 10 ЦПК України\~і\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~(далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, яка є малозначною, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявленого до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн, який є завищеним. Суд, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн, з урахуванням вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг,\~розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також обґрунтованості таких витрат відповідно до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Outcome: approved