Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначив що ТОВ «Фінпром Маркет» є правонаступником ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №75545668 від 09.05.2021 в розмірі 23454,75 грн., яка складається з 7500 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 15954,75 грн. - заборгованості за відсотками, та судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 2422,40 грн. та правничої допомоги у розмірі 3500 грн. Зазначає, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору та допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надала суду клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, а також надала відповідь на відзив на позовну заяву, у яких вважає його безпідставним, посилалася на підписаний сторонами договір, у якому зазначені тарифи і умови кредитування, в тому числі щодо пролонгації договору. Нарахування відсотків за вказаним кредитним договором було здійснено за базовою/фіксованою процентною ставкою, а не за процентною ставкою за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,7%. Вважала посилання відповідача на судову практику зі справ АТ КБ «Приватбанк», як на аналогічну по вказаній, є безпідставним, оскільки вказаний договір позики був підписаний в електронному вигляді. Крім того, відсотки, які просить стягнути позивач, були нараховані лише до моменту відступлення прав вимог первісними кредиторами. Зазначила, що відповідачем доказів на спростування позовних вимог (контр розрахунок заборгованості) до суду не наданий. Стороною позивача надані докази на доведення оплати за договорами факторингу. Посилання відповідача на не співмірність понесених позивачем судових витрат є безпідставним. Витрати відповідача на правову допомогу у малозначній справі є значно завищеними, оскільки не потребують значної витрати часу. Відповідач та адвокат в судове засідання не з`явилися, адвокат надала відзив на позов згідно якого просила відмовити у задоволенні позову, посилалися на відсутність доказів про право переходу вимог від первісного до нового кредитора (платіжної інструкції). Крім того, банком не надано доказів ознайомлення та підписання умов та правил надання банківських послуг, під час отримання кредитних коштів відповідачем, в тому числі щодо пролонгації вказаного договору. Строк кредитного договору визначений до 08.06.2021, а тому право кредитодавця на нарахування відсотків після вказаної дати припиняється. Тобто в межах строку дії договору, починаючи з 09.05.2021 по 08.06.2021 (30 днів) сума відсотків складатиме 4477,50 грн. Також звернули увагу суду, що відповідачем частково сплачувалися кошти в рахунок погашення заборгованості. Відтак, з урахуванням суми заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по відсотках перед первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», у разі пред`явлення ним позовних вимог до відповідача, з урахуванням часткового погашення суми боргу, сума неповернутого боргу складатиме 10911 грн. Вважала, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 3500 грн., які просить стягнути позивач з відповідача, є завищеними і не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, пропорційності та розумності їхнього розміру і просила їх зменшити до 2000 грн., а також покласти на позивача понесені відповідачем судові витрати, які відповідно до попереднього розрахунку витрат складають 3500 грн. - витрати на правничу допомогу адвоката докази понесення яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 09.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75545668 у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до пунктів 1,2,3 договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) в сумі 7500 грн. на погоджений умовами договору строк 30 днів шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики за фіксованою процентною ставкою (базовою)/день 1,99% протягом строку позики згідно графіка платежів або достроково. Дата надання позики - 09.05.2021; дата повернення позики (останній день) - 08.06.2021; знижена процентна ставка/день - 0,79%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 288,35%; орієнтовна загальна вартість позики - 9277,50 грн. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Згідно пункту 4 договору позики підписанням цього договору позичальник підтверджує, що: ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.4.1) та до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі "Правила"), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі (п.4.2). Відповідно до пункту 5 договору позики він укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. У пункті 6 договору зазначено, що він укладений в результаті зваженого рішення сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст.6,627 Цивільного кодексу України, згідно яких Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. Зміна або припинення в односторонньому порядку договірних зобов`язань повністю чи частково, а також одностороння відмова від їх виконання, не допускаються, якщо інше не встановлено законом чи Правилами (п.7 договору). Як вбачається з довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №75545668 від 09.05.2021 ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): [NUMBER], час відправки ідентифікатора позичальнику - 09.05.2021 18:46:07, електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [INFO]. Факт перерахування позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позики в розмірі 7500 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (Рішення НБУ про включення до Реєстру платіжної інфрастурктури та видачу ліцензії від 27 квітня 2023 року №21/764-рк), згідно якої підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код за ЄДРПОУ 39861924) відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення вказаної платіжної операції. Факт отримання коштів за договором позики в сумі 7500 грн. не оспорюється й стороною відповідача та підтверджується довідкою АТ «ПУМБ» від 08.08.2025, відповідно до якої на картковий рахунок № [NUMBER] власником якої є [PERSON] 09.05.2021 була зарахована сума в розмірі 7500 грн. 19.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» укладено договір факторингу №1911, за умовами якого право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75545668 від 09.05.2021 перейшло до ТОВ «Фінансоваа компанія Управління Активами » у розмірі 24420 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7500 грн., сума заборгованості за відсотками - 16920 грн. При цьому в Реєстрі прав вимог №3 від 19.11.2021 зазначено, що прострочення виконання зобов`язання за договором позики №755456 складає 131 день. А також на підтвердження права переходу вимог надано акт звірки про оплату за даним договором факторингу. 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75545668 від 09.05.2021 перейшло до позивача ТОВ «Фінпром Маркет» у розмірі 24420 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7500 грн., сума заборгованості за відсотками - 16920 грн. А також на підтвердження права переходу вимог надано акт звірки про оплату за даним договором факторингу. Позивач зазначає, що враховуючи умови договору позики №75545668 від 09.05.2021 та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, заборгованість останнього за договором позики складає 23454,75грн., зокрема: 7500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15954,75 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Тому, акцептуючи пропозицію товариства ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором у договорі позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75545668 від 09.05.2021, [PERSON] приєднався до Правил надання коштів у позику, визнав та погодився на запропоновані позикодавцем умови користування та порядок надання ним грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вищевказані кредитні договори підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронним підписом первісного кредитора підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, суд вважає, що є доведеним факт укладення між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та [PERSON] договору позики №75545668 від 09.05.2021 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077,1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Факт укладення вищевказаних в рішенні договорів факторингу підтверджений як копіями цих договорів факторингу, витягами з актів прийому-передачі реєстру боржників за цими договорами факторингу, та витягами з реєстру боржників, які підписані директорами зазначених товариств та завірений їх печатками, а також актами звірки про оплату за ними. А тому твердження відповідача про відсутність доказів права переходу прав вимоги, є безпідставними. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`зання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Визначаючи розмір заборгованості відповідача перед позивачем суд, проаналізувавши умови договору позики, зазначає наступне. За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, та підтверджені у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. За умовами договору про надання договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75545668 від 09.05.2021, укладеного між ТОВ «ФК 1 Безпечне Агенство необхідних кредитів» та [PERSON] , строк його дії становить 30 днів (з 09.05.2021 по 08.06.2021. Відповідно до п.4.2 договору позики процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) зазначена в Правилах надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Відповідно до пункту 2.24 вказаних Правил строк позики - період часу, на який Товариство надає позику позичальнику відповідно до умов Договору позики (із зазначенням кінцевої дати строку позики) та який може бути змінено у випадку продовження строку користування позикою за ініціативою позичальника в порядку, передбаченому розділом 7 цих Правил, або зміни кінцевої дати строку позики у відповідності до п. 6.8 цих Правил. Між тим відповідач заперечує факт продовження строку користування позикою за його ініціативою, а позивачем не надано доказів пролонгації договору, тобто додаткових угод щодо продовження строку користування позикою, які повинні бути підписані сторонами цього договору. Посилання позивача на п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) як на підставу нараховування процентів за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, суд не приймає до уваги. У постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18). Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, позивач ТОВ «Фінпром Маркет» має право на стягнення процентів, передбачених умовами договору позики №75545668 від 09.05.2021, за користування наданими коштами за 30 днів, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, дорівнює (7500 - тіло кредиту / 100 х 1,99 % х 30 днів) = 4477,50 грн. Загальна сума заборгованості за цим договором становить 7500 + 4477,50 = 11977,50 грн. Судом встановлено та не заперечується стороною позивача, що відповідачем частково вносилися платежі по кредиту, а саме: 08.06.2021 в сумі 888,75 грн. і 22.06.2021 в сумі 1066,50 грн. Враховуючи вимоги пункту 6.10.2 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) щодо порядку зарахування сплачених позичальником коштів, та посилання позивача у позовній заяві про сплату позичальником [PERSON] платежів в загальній сумі 1955,25 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики, суд вважає, що розмір заборгованості відповідача за вказаним договором позики складає 10022,25 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Фінпром Маркет». Суд при цьому зазначає, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеними строками (після 08.06.2021) суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. За неповернення передбачених договором сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, проте регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Між тим, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Фінпром Маркет» не заявляло вимоги про стягнення відсотків на підставі ст.625 ЦК України за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору. Враховуючи вищевикладене та вимоги ч.1 ст.13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд також не приймає до уваги й розрахунки адвоката Габор В.В., викладені останньою у відзиві на позов щодо розміру заборгованості за вказаним договором позики перед первісним кредитором в розмірі 10911 грн. У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» підлягають задоволенню частково з урахуванням наявних у справі письмових доказів в розмірі 10022,25 грн. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Так, згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v.Italy), №34884/97). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-цта в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial