Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Коростенської міської ради Житомирської області, про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У позовній заяві зазначає, що він, [PERSON] , є рідним батьком відповідача [PERSON] і за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.01.2025 року у справі №279/5914/24 з нього було стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, щомісячно на період навчання в Івано-Франківському національному медичному університеті, починаючи з 16.09.2024 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Рішення суду, в межах місячного платежу, ухвалено допустити до негайного виконання. Він є інвалідом третьої групи, постійно хворіє та несе витрати на лікування, має невеликий розмір доходів, що підтверджується документами доданими до позовної заяви, він не має матеріальної можливості виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Зазначає, що хоча приписами статті 26 Закону України «Про оплату праці» встановлені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати, однак при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, позивач вказує, що сплачує аліменти на утримання двох дітей та дружини у розмірі 66 відсотків, що суперечить вимогам ЗУ «Про оплату праці» та ЗУ «Про виконавче провадження». З посиланням на норми ст.192 Сімейного кодексу України та ч.4 ст.273 ЦПК України просив зменшити розмір аліментів та стягувати з нього на період навчання доньки 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2025 року. Відповідно до протоколу автоматизовного розподілу судової справи між суддями від 04.07.2025 розгляд справи переданий судді Івашкевич О.Г. На підставі ухвали суду від 08.07.2025 року відкрито позовне провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалу та копію позовної заяви відповідач та третя особа отримали 10.07.2025 та 11.07.2025 року відповідно. Відзиву на позовну заяву, пояснень та заперечень на надали. Дослідивши зміст позовної заяви та долучені до неї матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності, з точки зору належності, достовірності, допустимості, а в сукупності - достатньості, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивач порушив спір щодо зміни способу стягнення аліментів на користь стягувача на підставі судового рішення, а саме з твердої грошової суми, визначеної на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 279/5914/24 від 10.01.2025 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів у розмірі 4000 грн на період її навчання в Івано-Франківському національному медичному університеті , починаючи з 16.09.2024 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, на частку від заробітку (доходу) боржника у розмірі 1/6 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2025 року. У силу ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Спірні вимоги регулюються нормами Сімейного кодексу України, а також ч.4 ст.273 ЦПК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені ст.181 Сімейного кодексу України, ч.2,3 якої передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, врегульовані ст.199, 200,201СК УКраїни. Зокрема ст.199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК УКраїни встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Зокрема ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм права слід дійти висновку, що позивач як платник аліментів може звернутися з позовом до суду лише про зміну розміру аліментів, який був визначений рішенням суду, а не способу їх стягнення. Оскільки одержувачем аліментів за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.01.2025 року по справі №279/5914/24 з [PERSON] є [PERSON] , то лише вона має право ініціювати питання щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу). У свою чергу, платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Оскільки позивач не заявляв вимог про зменшення розміру аліментів у межах способу їх стягнення, який визначений відповідним судовим рішенням, його позовні вимоги не підлягають до задоволення. Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року в цивільній справі № 755/14073/16-ц підтвердив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення, тобто зменшення або збільшення розміру аліментів, однак позивач цих вимог не заявляв, а суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог, тому зменшити розмір у спосіб інший, ніж просить позивач, неможливо. Аналогічного змісту положення закріплені в ч.4 ст.273 ЦПК України, якою встановлено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, розглянувши справу в межах заявлених вимог, з урахуванням змісту позовних вимог та поданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач у силу ст.192 СК України, ч.4 ст.273 ЦПК України не наділений повноваженнями на зміну способу стягнення аліментів.

Outcome: dismissed