Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

10.06.2025 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської з Близнюківського районного суду Харківської області надійшли матеріали цивільної справи за заявою [PERSON] до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа начальник Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Павлюченко Андрій Сергійович, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди, в якій просить стягнути на його користь з Державного бюджету України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 512000 грн. та майнову шкоду у сумі 345189,10 грн. Позов обґрунтовує тим, що підставою для відшкодування шкоди, завданої [PERSON] незаконними рішеннями, дією і бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, є виправдувальний вирок суду від 11.03.2021р., який вступив у законну силу, яким було встановлено, що: [PERSON] був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності; відносно [PERSON] незаконно застосували запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; був незаконно накладений арешт на майно [PERSON] ; [PERSON] був незаконно відсторонений від роботи; на роботі та по місту проживання [PERSON] третьою особою незаконно поширювалися свідомо неправдиві відомості. З вини третьої особи відповідача порушені права [PERSON] не поновлені, [PERSON] був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону. З вини третьої особи відповідача навмисно було порушено психологічне благополуччя [PERSON] , що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. З вини третьої особи відповідача, протягом тривалого часу, [PERSON] , завідомо невинний, змушений був витрачати свій особистий час і звертатися до суду та адвоката за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, навмисно злочинно порушених третьою особою відповідача, що привело до позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, неможливості продовжити активне особисте життя, так як незаконні дії третьою особи відповідача завдали непоправну шкоду його престижу та діловій репутації, у недоторканості його невід`ємних прав і свобод, у психологічному дискомфорті та почуття несправедливості, що вимагало від [PERSON] докласти значних додаткових зусиль для організації свого життя, які призвели до моральних страждань. Внаслідок пред`явлення незаконного обвинувачення, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, які [PERSON] не робив, та незаконного тривалого перебування під слідством і судом з 21 листопада 2019р. по 01 квітня 2025р., тобто 64 місяця, то відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] складає 512000 грн. Ухвалою судді від 12 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в загальному позовному провадженні. Не погодившись з позовом представник відповідача подала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, оскільки позивач перебував під слідством та судом з 21.11.2019 по 04.03.2024, що складає 4 роки, 3 місяця та 13 днів. Проте, у позові позивач помилково зазначає, що він перебував під слідством та судом 64 місяців. В обґрунтування визначення суми відшкодування позивач зазначив лише загальні фрази. Крім того, в рамках кримінального провадження стосовно позивача не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відсутні дані про зміну в сторону погіршення стану його здоров`я, матеріали не містять доказів застосування органами досудового розслідування відносно позивача морального чи фізичного впливу, причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням заходів у кримінальному провадженні та наслідками для позивача. Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивачем не викладено обставин, що підтверджують спричинення йому будь-якої моральної шкоди внаслідок незаконних дій держави, не наведено доказів на підтвердження доводів позовної заяви, не зазначено причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та нібито спричиненої йому моральної шкоди, вважав, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 343773,00 грн в якості відшкодування витрат на правову допомогу вважає, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено їх обґрунтований розмір, реальність адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумність їхнього розміру. Так, необґрунтованою є як вартість вивчення матеріалів кримінального провадження так і складання процесуальних документі, додаткових угод щодо участі адвоката у судах апеляційної та касаційної інстанціях не надано, гонорар успіху взагалі не передбачений укладеним Договором, не доведено, що транспортні видатки та витрати на копіювання здійснені під час надання послуг у справі №612/2/20 в Близнюківському районному суді 03.07.2025 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з викладених підстав у відзиві. Третя особа начальник Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Павлюченко А.С. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що наведений позивачем розмір моральної шкоди нічим не обґрунтований, ним невірно застосовано формулу розрахунку, на підставі якої він дійшов висновку, що саме грошова компенсація у розмірі 512000 грн підлягає відшкодуванню. Наполягав, що грошова компенсація підлягає стягненню у розмірі 73173,34 грн. Стосовно вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на правову допомогу зазначає, що до позовної заяви в частині відшкодування витрат на правову допомогу надано ордер на надання правової допомоги, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, договір надання правничої допомоги, акт прийому передачі наданої правової допомоги з урахуванням рекомендованих мінімальних ставок адвокатського гонорару та розрахунок з адвокатом в сумі 345189,10 гривень. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували час, витрачений на виконання відповідних робіт і послуг чи понесення додаткових витрат заявником у зв`язку із розглядом справи, не подано. Крім того, акт приймання передачі наданих юридичних послуг не містить детальний опис робіт (наданих послуг)), що у свою чергу позбавляє можливості порівняти об`єм наданих адвокатських послуг (які саме процесуальні документи готував адвокат їх кількості, вартості послуги за підготовку таких документів, ціни та розрахунку фактично витраченого адвокатом часу. Вважав, що транспортні витрати, які вказані в п.1, 6, 7, 11, 12 акту прийому передачі наданої правової допомоги з урахуванням рекомендованих мінімальних ставок адвокатського гонорару не підлягають відшкодуванню. Крім того, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом, а тому підлягають стягненню лише витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] . Тому, вказані в п. 13, 14, 15, 16, 17 акту прийому передачі наданої правової допомоги з урахуванням рекомендованих мінімальних ставок адвокатського гонорару, а саме: підготовка заяви уповноваженій особі Харківської обласної прокуратури про кримінальні правопорушення, підготовка заяви уповноваженій особі Офісу генерального прокурора про кримінальні правопорушення, підготовка позовної заяви про компенсацію матеріальної та моральної шкоди, підготовка скарги на порушення кримінального провадження в Червонозаводський районний суд, підготовка скарги на порушення кримінального проводження в Печерський районний суд м. Києва не підлягає стягнення в порядку відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 21 листопада 2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст. 364 КК України. (а.с.7-10) 27 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. (а.с.24-25) 28 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області відсторонено [PERSON] від посади начальника Відділу освіти, молоді та спорту Близнюківської районної державної адміністрації строком до 21 січня 2020р. включно. (а.с.26-28) 20 грудня 2019 року ухвалою слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області накладено арешт на майно [PERSON] , а саме: земельну ділянку площею 1,1000 га, кадастровий номер 6320683000:02:000:0411; земельну ділянку площею 0,8056 га, кадастровий номер 6320683000:01:000:0381, шляхом заборони їх відчуження. (а.с.29-31) 04 лютого 2020 року ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області відсторонено [PERSON] від посади начальника Відділу освіти, молоді та спорту Близнюків ської районної державної адміністрації строком до 03.04.2020 року. включно. (а.с.32). 11 березня 2021 року вироком Близнюківського районного суду Харківської області [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.4 ст.191 та ч.2 ст.364 КК України та виправдано. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі відділу освіти, молоді та спорту Близнюківської РДА про стягнення з [PERSON] шкоди завданої злочином залишено без розгляду. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області від 20.12.2019р. на майно [PERSON] , а саме: дві земельні ділянки з кадастровими номерами 6320683000:02:000:0411; 6320683000:01:000:0381 скасовано. Запобіжний захід відносно [PERSON] до набрання вироком законної сили не обрано. (а.с.35-43) 25 травня 2021 року ухвалою Харківського апеляційного суду виправдувальний вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 11 березня 2021р. залишено без змін. Апеляційну скаргу прокурора - залишено без задоволення. (а.с.44-52). 17 листопада 2021р. колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, розглянувши касаційну скаргу прокурора Павлюченко А.С, постановила частково задовольнила скаргу, скасувала ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 травня 2021р., та призначила новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 04 березня 2024 року ухвалою Полтавського апеляційного суду вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 11 березня 2021р. щодо [PERSON] залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. (а.с.53-56). 01 квітня 2025р. Постановою Верховного суду Касаційного кримінального суду касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2024 року стосовно [PERSON] без змін. У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними\~рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною третьою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, водночас визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01). У постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 214/6982/13-ц, від 15 червня 2022 року у справі № 521/1347/18, від 16 серпня 2023 року у справі № 466/2780/21 викладено правовий висновок, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. Тобто, визначений розмір відшкодування моральної шкоди, якщо він перевищує гарантований законом розмір компенсації, має бути обґрунтований позивачем і мотивований судом з посиланням на конкретні обставини справи. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначення розміру моральної шкоди не у мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин. Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Разом з тим, судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення однотипних правопорушень. Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 372/4399/15-ц. Слід також врахувати, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначається судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на момент відшкодування. Судом встановлено, що у зв`язку з притягненням позивача до кримінальної відповідальності, він тривалий час перебував під слідством і судом, відносно [PERSON] був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який обмежував його у праві пересування, позивача було відсторонено від роботи, у зв`язку з чим суд вважає, що позивачу були спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних хвилюваннях, які виразилися в тому, що був порушений нормальний ритм життя позивача, оскільки він вимушений був витрачати час та зусилля на те, щоб доводити свою невинуватість, що призводило до переживання та хвилювання стосовно своєї подальшої долі. Разом з тим, в пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Тому, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. Враховуючи зазначене, доводи представника позивачки про те, що сума обрахованої шкоди [PERSON] повинна розраховуватися, починаючи з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 21 листопада 2019 року до 01 квітня 2025 року (завершення розгляду справи у Верховному Суді) є хибною та суперечить практиці Верховного Суду. Таким чином, стороною позивача, здійснений помилковий розрахунок моральної шкоди в розмірі 512000 грн. із розрахунку часу незаконного перебування під слідством 64 місяця: з 21.11.2019 (вручення повідомлення про підозру) по 01.04.2025 (Постанова Верховного Суду про залишення виправдовувального вироку без змін). В даному випадку, судом наводиться розрахунок відшкодування моральної шкоди за період з 21.11.2019 - з часу вручення повідомлення про підозру - по дату набрання вироком законної сили 25.05.2021 відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду про залишення виправдовувального вироку без змін, та з скасування ухвали Харківського апеляційного суду від 25.05.2021 року та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.11.2021 року - по дату набрання вироком законної сили 04.03.2024 відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду про залишення виправдовувального вироку без змін, виходячи із розрахунку 3 роки, 8 місяця і 20 днів (судом розраховується як за 1 місяць), загалом 45 місяці, у розмірі: 360000,00 грн. (8000 х 45). Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі: з 1 січня - 8000 гривень. При цьому, не заслуговують на увагу доводи відповідача, що при обчисленні компенсації моральної шкоди необхідно виходити із положень\~ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн, з таких підстав. Закон України\~"Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду" є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни до ст.\~13\~вказаного Закону законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України "Про Державний бюджет України". До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст.\~13\~Закону України\~"Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду" та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч. 3\~ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 22.07.2020 в справі № 495/6187/16, зазначено, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). Щодо вимоги про відшкодування майнової шкоди у сумі 345189,10 грн., суд зазначає наступне. Вирішуючи питання про відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04, § 268). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 306/1198/17, провадження № 61-9263св19, Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, а також Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, провадження № 61-22131св19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 15 червня 2021 року у справі №159/5837/19, провадження № 61-10459св20, від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18, провадження № 61-3157св21, від 26 серпня 2024 року у справі №932/10156/21, провадження № 61-26св24, від 05 березня 2025 року справа № 166/789/24, провадження № 61-14883св24 та інших. Указана судова практика є незмінною. У даній справі на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження представник надав суду відповідні документи: договір про надання правової допомоги від 16.01.2020 року, укладений між [PERSON] та захисником-адвокатом Легезою М.А.; додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 року; Акт прийому передачі наданої правової допомоги з урахуванням рекомендованих мінімальних ставок адвокатського гонорару за період з 16.01.2020 року по 14.04.2025 року; квитанції до прибуткових касових ордерів; рішення судів усіх інстанцій, де серед учасників судових засідань зазначено захисника-адвоката Легезу М.А. Разом з тим, в Акті прийому передачі наданої правової допомоги за період з 16.01.2020 року по 14.04.2025 року вказані дії вчинені адвокатом та їх вартість, однак не зазначено скільки часу було витрачено на конкретну дію, як і не надані копії клопотань, заяв, скарг на підтвердження їх наявності та для оцінки відповідності змісту клопотань, заяв, скарг вартості зазначеної адвокатом. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували кількість відпрацьованого часу адвокатом Легеза М.О. для надання правової допомоги [PERSON] , або здійснення ним витрат необхідних для надання правової допомоги у межах даного кримінального провадження, матеріали справи не містять, окрім участі в судових засіданнях в Близнюківському районному суді Харківської області (15 судових засідань, що також підтвердив відповідач), 25.05.2021 року в Харківському апеляційному суді, 04.03.2024 в Полтавському апеляційному суді, 17.11.2021, 01.04.2025 в судових засіданнях в Верховному суді без надання часу перебування в цих судових засіданнях, що вбачається із долучених: ухвали Харківського апеляційного суду від 25.05.2021 року, ухвали Полтавського апеляційного суду від 04.03.2024; постанови Верховного Суду від 17.11.2021 року, постанови Верховного Суду від 01.04.2025. Крім того, Договір від 16.01.2020 року, Додаткова угода № 1 до Договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 року, надані прибуткові касові ордери № 49 від 17.11.2021 року та без номеру від 26.01.2020 року мають суперечності, а саме: п. 5.2 Договору від 16.01.2020 передбачено, що оплата послуг адвоката в процесі ведення справи проводиться не пізніше 5 днів до судового засідання. Разом з тим в Додатковій угоді № 1 зазначено, що гонорар Адвоката визначається за домовленістю сторін та сплачується у день набрання законної сили рішення суду на користь клієнта постанови Касаційного кримінального суду Верховного суду, але не пізніше дати розгляду позовної заяви про компенсацію матеріальної та моральної шкоди, згідно прийому передачі наданої правової допомоги. При цьому згідно прибуткових касових ордерів № 49 від 17.11.2021 року та без номеру від 26.01.2020 року [PERSON] на підставі надання правової допомоги згідно додаткової угоди до договору від 20.01.2020 сплатив 17.11.2021 - 78289,10 грн. та 26.01.2020 - 170500,00 грн. Тобто, до ухвалення постанови ККС ВС від 01.04.2025, кошти були сплачені у 2020 та 2021. Вказані суперечності викликають сумнів у дійсності сплачених [PERSON] коштів адвокату; п. 18 Акту передбачений Гонорар успіху в сумі 42000 грн., однак ні в Договорі від 16.01.2020, ні в Додатковій угоді від 20.01.2020 не був передбачений такий вид винагороди, як «гонорар успіху». П.п. 6,7,8,12 Акту передбачено: 6.) виїзд до Близнюківського районного суду та участь у судових засіданнях з 04.02.2020 р. до 11.03.2021 120000 грн; 7.)25.05.2021 р. виїзд до Харківського апеляційного суду та участь у судовому засідання з наданням правової консультації та підготовкою правової позиції - 20000 грн.; 8.) 17.11.2021р. Виїзд до Касаційного кримінального суду Верховного суду та участь у судовому засіданні 18.11.2021 р. з наданням правової консультації та підготовкою правової позиції - 40000 грн.;12.) 04.03.2024 виїзд для участі в судовому засіданні Полтавського апеляційного суду з наданням правової консультації та підготовкою правової позиції (включно окремих 2 слуханнях) - 30000 грн. На думку суду вартість послуг за участь у судових засіданнях Близнюківського районного суду, з надання правової консультації та підготовкою правової позиції в апеляційних та касаційному судах, є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить критерію розумності розміру таких витрат. Крім того, як вбачається з процесуальних рішень апеляційних та касаційного судів, письмових заперечень на апеляційні та касаційні скарги захисником подані не були, докази складання адвокатом заперечень на апеляційні та касаційні скарги до суду надані не були. Також, ні Договір від 16.01.2020 року, ні Додаткова угода № 1 до Договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 року не містить відомостей про порядок обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом. Стосовно транспортних витрат на для поїздки до Близнюківського районного суду, то суду не були надані належні та допустимі докази на підтвердження того скільки палива було витрачено на поїздки, його вартість, крім того відсутні докази, що адвокат користувався автомобілем, а не іншим видом транспорту (поїзд, автобус). Не обгрунтованими є витрати на копіювання в розмірі 1981,10 грн., оскільки вони не підстверджені належними та допустимими доказам. Таким чином, наданими представником позивача доказами не підтверджуються понесені позивачем витрати на юридичну допомогу та майнова шкода саме у розмірі 345189,10 грн. При цьому, суд бере до уваги витрачений представником позивача Легезою М.О. час на участь у кримінальному провадженні № 12018030000000282 під час розгляду справи у суді першої інстанції, (15 судових засідань згідно Акту, проти чого не заперечував відповідач), участі в судовому засіданні 25 травня 2021 року в Харківському апеляційному суді, 04 березня 2024 року в Полтавському апеляційному суді, 17 листопада 2021 року та 01 квітня 2025 року в судових засіданнях Верховного Суду без надання часу перебування в цих судових засіданнях, що підтверджується відповідними судовими рішеннями. При розрахунку вартості послуг адвоката суд бере до уваги рішення Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 № 13/1/7, яким визначено застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару з урахуванням мінімальної заробітної плати за відповідний рік : 36892 грн. (15 судових засідань в суді першої інстанції 2020 рік, 2021рік) + 6000 грн (участь в судовому засіданні ХАС 25.05.2021) + 12000 (участь в судовому засіданні ВС 17.11.2021) + 7100 (участь в судовому засіданні ПАС 04.03.2024) +16000 (участь в судовому засіданні ВС 01.04.2025) + 2008 грн.(проживання в готельному комплексі «Київ») = 80000 грн. З огляду на викладене, перевіривши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. В силу положень п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає.

Outcome: partial