Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», Акціонерного товариства «КИЇВГАЗ», Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», про розподіл особових рахунків на оплату комунальних послуг та зобов`язання Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», Акціонерне товариство «КИЇВГАЗ», Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» відкрити три особових рахунки відповідно до часток співвласників з урахуванням фактичного порядку користування квартирою: на ім`я [PERSON] на загальну площу 16,6 м.кв., з якої житлова площа складає 10,4 м.кв., на ім`я [PERSON] на загальну площу 18,5 м.кв., з якої житлова площа складає 12,5 м.кв., [PERSON] на загальну площу 21,6 м.кв., з якої житлова площа складає 16,9 м.кв.. Вимоги позову обгрунтовані тим, що між позивачкою та відповідачами: [PERSON] та [PERSON] постійно виникають суперечності з приводу сплати кожним з них своєї частки житлово-комунальних послуг. В рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року було встановлено, що у сторін склався відповідний усталений порядок користування квартирою згідно якого Позивачці було виділено найменшу житлову кімнату розміром 10,4 м2. Відповідно до Довідки про розрахунок часток об`єкта нерухомого майна від 26.03.2024 року, складеної ТОВ «КМ БТІ» частка Позивачки - [PERSON] згідно фактичного користування складає: Загальної площі - 16,6 м2; Житлової площі - 10,4 м2; Опалювальної площі - 16,6 м2. Відповідача [PERSON] складає: Загальної площі - 18,5 м2; Житлової площі - 12,5 м2; Опалювальної площі - 17,2 м2. Відповідача [PERSON] складає: Загальної площі - 21,6 м2; Житлової площі - 16,9 м2; Опалювальної площі - 21,6 м2. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. №45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням (п.10 Правил). Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). З огляду на те, що у рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року вирішено питання виділення в індивідуальне користування Позивачці конкретної житлової площі, яка б підлягала оплаті за самостійним особовим рахунком, та визначено площу приміщень, що залишаються у спільному користуванні, позивачка вважає, що наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог в частині розподілу особових рахунків відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» Безносенко Т.І. подала до суду відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що відповідно до рішення КМР від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством в м. Києві» було створено комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». Згідно розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 48 від 30.01.2015 року «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна» будинок [ADDRESS] був закріплений на праві господарського відання за комунальним підприємством, яке надає послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У відповідності до рішення Київської міської ради від 14.05.2015 р. № 467/1331 «Про створення комунального концерну «Центр комунального сервісу» було створено КК «Центр комунального сервісу» та затверджено його статут. У відповідності до п. п. 2.2.2., 2.2.З., 2.2.4. Статуту КК «ЦКС» основними напрямками діяльності є відкриття сервісних центрів обслуговування з надання житлово-комунальних послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів» житлових та нежитлових приміщень); забезпечення збору платежів від споживачів житлово-комунальних послуг на користь їх виконавців (виробників) відповідно до укладених договорів. 28.12.2023 року між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та КК «ЦКС» було укладено договір № 7231/02-2024 про надання послуг. Зокрема п.п. 4.2.1.1 Договору визначено, що в межах предмету Виконавець - КК «ЦКС» здійснює інформаційно - технологічне супроводження розрахунків за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а саме: виконання робіт щодо ведення особових рахунків споживачів, визначення вартості споживання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідно до затверджених тарифів, що включає в себе нарахування плати споживачам за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ведення обліку наданих послуг та проведення перерахунків за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Отже, функції щодо розподілу особових рахунків виконує Комунальний Концерн «Центр комунального сервісу» відповідно до умов Договору № 7231/02-2024, а відтак питання розподілу особових рахунків не віднесено до компетенції КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», а тому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником Акціонерного товариства «КИЇВГАЗ» - Полішко Ю.О. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що АТ «Київгаз» є оператором газорозподільних мереж та у своїй діяльності керується чинним законодавством, в т.ч. Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2494, що визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, та Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015року за № 1382/27827. Дія цих правил поширюються на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС. Главою 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Частиною 1 Глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ встановлено, що за однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах. Частиною 2 Глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ встановлено, що на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ: присвоює споживачу (у тому числі побутовому споживачу) персональний EIC-код як суб`єкту ринку природного газу та в установленому законодавством порядку передає його Оператору ГТС для можливості ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни постачальника. Таким чином, правова можливість укладення договору про розподіл природного газу з кожним із співвласників (користувачів) та ведення відокремленого обліку споживання природного газу виникає за умов, виділення часток спільної власності в натурі із забезпеченням частки кожного із співвласників окремим обліком спожитого газу (створення відокремленої газифікації), присвоєння EIC-коду окремим точкам комерційного обліку споживачів, та за умови присвоєння в передбаченому законодавством порядку різних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників. Від представника відповідача ПрАТ "АК "Київводоканал" - Патенок А.В. на адресу надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир. Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Порядок укладення, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг врегульовано ст. 13 цього Закону, яка передбачає, що відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Таким чином, розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Разом з тим, позовна заява не містить доказів укладання між Позивачем, Відповідачем-1, Відповідачем-2, як співвласниками квартири, та ПрАТ «АК «Київводоканал» окремих договорів, що є обов`язковою умовою для розподілу особового рахунку, а відтак просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» - Ю.Гаєвою подано відзив на позов, згідно з яким зазначено, що ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» з 01.01.2019 року не с енергопостачальною організацією, а є оператором системи розподілу, відповідно до п. 56 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок електричної енергії». Згідно п. 56 ч. 1 ст. І ЗУ «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обгрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності. ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» у своїй діяльності керується чинним законодавством України, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), від 14.03.2018 № 312 (ПРРЕЕ), Кодексом системи розподілу (КСР), затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, та іншими нормативно-правовими актами у цій сфері. Розділення потужності об`єкту, встановлення окремих приладів обліку і укладення індивідуальних договорів може бути виконано лише за умов, якщо кожен із співвласників має документально підтверджене право власності (користування) на об`єкт. Також, для кожного із співвласників на плані об`єкту повинна бути виділена в натурі його частка, тобто документально оформлена домовленість сторін, яким чином вони використовують спільне майно. Це може бути схематичний план, який погоджений (підписаний) всіма співвласниками (ч. 2 ст. 358 та ч. З ст. 369 ЦК України), або технічний паспорт об`єкту. У разі не досягнення згоди щодо розділу потужності між співвласниками об`єкту, сторони можуть залучити до вирішення спірного питання представників Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в місті Києві відповідно до їх компетенції. В свою чергу, можливість укладення співвласниками об`єкту окремих договорів та відкриття окремих особових рахунків для оплати спожитої електричної енергії в межах одного об`єкту, полягає у створенні технічної можливості розділення обліку електричної енергії на окремих електроустановках співвласників - фактично розділення одного домогосподарства на два (або більше, в залежності від кількості співвласників) електрично-відокремлені об`єкти електропостачання. Для такого розділення необхідно здійснити певні технічні заходи з реконструкції та переобладнання та необхідно врахувати, що місця загального користування для кожного із співвласників об`єкту мають бути обладнані окремою електропроводкою, тільки під власний облік, з підключенням власних електроприладів освітлення, електроплит тощо. При цьому слід врахувати, що струмоприймачі співвласників, що встановлені в місцях загального користування (прилади освітлення, електроплити тощо) для кожного із співвласника мають бути підключені тільки під його лічильник. Для можливості розділення потужності об`єкту, встановлення окремих приладів і укладення індивідуальних договорів необхідна письмова згода співвласника на розділи обліку, розділення потужності та переукладення договору. Таким чином, оскільки позивачем не надано підтвердження технічного розділу обліку на окремі лічильники в квартирі [ADDRESS] , є неможливим розділити особові рахунки, оскільки фізично не можливо визначити кількість спожитої електроенергії кожним співвласником окремо, відтак без проведення технічних робіт по переобладнанню зазначеної квартири шляхом розділення обліку електричної енергії на окремих електроустановках співвласників є неможливим, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню судом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали суду відзиви на позов, згідно яких щодо вимог позивачки заперечували у повному обсязі, вказали, що позивачка не проживає в спірній квартирі та не користується нею, тривалий час не цікавилась та не приймала участь в оплаті комунальних послуг, має інше житло, де наразі проживає, а тому просили суд відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог. 24.03.2025 позивачкою подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила зобов`язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» розподілити особовий рахунок на ім`я [PERSON] на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру [ADDRESS] та відкрити два особових рахунки відповідно до часток співвласників з урахуванням встановленого порядку користування квартирою: на ім`я [PERSON] на загальну площу 16,6 кв.м., з якої житлова площа складає 10,4 кв.м., на ім`я [PERSON] та [PERSON] на загальну площу 40,1 кв.м., з якої житлова площа складає 29,4 кв.м., зобов`язати Акціонерне товариство «КИЇВГАЗ» розподілити особовий рахунок на ім`я [PERSON] оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру [ADDRESS] та відкрити два особових рахунки відповідно до часток співвласників з урахуванням встановленого порядку користування квартирою: на ім`я [PERSON] на загальну площу 16,6 кв.м., з якої житлова площа складає 10,4 кв.м., на ім`я [PERSON] та [PERSON] на загальну площу 40,1 кв.м., з якої житлова площа складає 29,4 кв.м., зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» розподілити особовий рахунок на ім`я [PERSON] оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру [ADDRESS] та відкрити два особових рахунки відповідно до часток співвласників з урахуванням встановленого порядку користування квартирою: на ім`я [PERSON] на загальну площу 16,6 кв.м., з якої житлова площа складає 10,4 кв.м., на ім`я [PERSON] та [PERSON] на загальну площу 40,1 кв.м., з якої житлова площа складає 29,4 кв.м. та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» розподілити особовий рахунок на ім`я [PERSON] на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру [ADDRESS] та відкрити два особових рахунки відповідно до часток співласників з урахуванням встановленого порядку користування квартирою: на ім`я [PERSON] на загальну площу 16,6 кв.м., з якої житлова площа складає 10,4 кв.м., на ім`я [PERSON] та [PERSON] на загальну площу 40,1 кв.м., з якої житлова площа складає 29,4 кв.м.. Позивачка та її представники - адвокати Слюсаренко Д.А. та Клімов А.Ю. остаточно викладені вимоги заяви про уточнення позовних вимог підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Надаючи пояснення посилались на обставини, викладені в позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та інших поданих до суду заявах по суті спору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні щодо вимог позову заперечували у повному обсязі, просили суд відмовити в задоволенні вказаних вимог та надаючи пояснення посилались на обставини, викладені в поданих до суду по суті спору заявах. Представник відповідача Акціонерного товариства «КИЇВГАЗ» - Курганов Д.О. в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з урахуванням обставин викладених у поданому ними відзиві. Представники відповідачів Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»в судове засідання не прибули, надіслали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/5 частці кожному у відповідності до свідоцтва про право власності на житло. А також [PERSON] належить 1/5 частка у відповідності до договору дарування, а [PERSON] , [PERSON] по 1/5 частці кожному у відповідності до свідоцтва право на спадщину за заповітом, що підтверджується актуальною інформацією про об`єкт речових прав (а.с.15-17 т.1). Згідно технічного паспорта, квартира складається з трьох житлових кімнат площею 39,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 16,9 кв.м.; 2-а кімната площею - 12,5 кв. м.; 3-я кімната площею - 10,4 кв.м; кухні площею - 5,7 кв.м., ванної кімнати площею - 2,2 кв.м., вбиральні площею - 1,0 кв.м., коридора площею - 5,4 кв.м., загальна площа квартири 56,7 кв.м. (а.с.12-13 т.1). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30.08.2023, позивачку [PERSON] було вселено до квартири [ADDRESS] та встановлено порядок користування спірною квартирою, виділено позивачці у користування кімнату, площею 10,4 кв.м., інші приміщення квартири: кухню, ванну, туалет, коридор, комору залишено у спільному користуванні співвласників (а.с.27-31 т.1). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ввимогами ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з вимогами статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законами України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України «Про теплопостачання», Законом України « Про електроенергетику», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2494, що визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, та Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015року за № 1382/27827. Статтями 7, 8, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавців житлово-комунальних послуг та управителів. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг своєчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з пунктами 2, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Власник зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 Правил визначено, що мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності по квартирного (по кімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі, більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників, при розподілі витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язуються судом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачка в спірній квартирі не проживає, між нею та відповідачами [PERSON] , [PERSON] існує конфліктна ситуація, яка не дозволяє їм дійти згоди щодо порядку участі кожного з них в утриманні квартири та сплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитками, затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, пункту 3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 27 червня 2008 року №190, пункту 4 Правил надання послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09 грудня 1999 року № 2246 відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників в натурі та встановлення окремих облікових приладів на споживання води, газу, електричної та теплової енергії. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 711/8946/18 / провадження № 61-12907св19 /. Таким чином, позивачка відповідно до пункту 10 Правил, після вирішення питання щодо встановлення окремих облікових приладів на споживання води, газу, електричної та теплової енергії не позбавлена можливості звернутися до конкретних виконавців (суб`єктів господарювання), які надають житлово-комунальні послуги з приводу укладення з нею окремого договору на надання житлово-комунальних послуг, з урахуванням якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг. Разом з тим, щодо вимог позивачки до відповідача - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», суд зазначає наступне. 28.12.2023 року між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та КК «ЦКС» було укладено договір № 7231/02-2024 про надання послуг. Зокрема п.п. 4.2.1.1 Договору визначено, що в межах предмету Виконавець - КК «ЦКС» здійснює інформаційно - технологічне супроводження розрахунків за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а саме: виконання робіт щодо ведення особових рахунків споживачів, визначення вартості споживання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідно до затверджених тарифів, що включає в себе нарахування плати споживачам за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ведення обліку наданих послуг та проведення перерахунків за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Таким чином, функції щодо розподілу особових рахунків виконує Комунальний Концерн «Центр комунального сервісу» відповідно до умов Договору № 7231/02-2024, а відтак питання розподілу особових рахунків не віднесено до компетенції КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». За таких обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачкою пред`явлено позов до неналежного відповідача та враховуючи той факт, що отримаши відзив КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та звертаючись до суду з заявою про уточнення позовних вимог, позивачкою належного відповідача не залучено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивачки до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», як пред`явлених нею до неналежного відповідача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed