Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника 19.03.2025 року звернувся в Залізничний районний суд м.Львова з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їхньої малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утриманнядоньки, в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 03.03.2014 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 30.11.2020 року рішенням Приморського районного суду Запорізької області їх шлюб було розірвано. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом із ним та його батьками, [PERSON] в свою чергу протягом останніх п`яти років донькою не цікавиться та не приймає жодної участі у її вихованні. У позові посилаються також і на те, що позивач є військовослужбовцем та з початком повномасштабного вторгнення був разом зі своєю військовою частиною передислокований до Львова, донька та батьки відповідача в свою чергу також перебралися жити у Львівську область як внутрішньо переміщені особи. При цьому, зазначають, що відповідач у даній справі залишилась проживати на тимчасово окупованій території та отримала громадянство російської федерації. Вказують і на те, що остання веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягалась до адміністративої та кримінальної відповідальності, а також у період з 2018 по 2021 роки перебувала на обліку, як особа, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з потребою у полегшенні можливостей для забезпечення прав та інтересів доньки, позивач змушений був звернутись до суду з вимогами про позбавлення батьківських прав та стягнення адіментів, які просить задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 17.07.2025 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання 19.09.2025 року у ході вступних промов позивач та представники позивача підтримали в цілому доводи, викладені стороною позивача у позовній заяві. Додатково посилалися на те, що такі вимоги фактично вмотивовані потребою у забезпеченні позивачу можливості вирішити певні юридичні питання, які стосуються прав та інтересів його доньки, зокрема права на свободу пересування чи її спадкових прав, що за самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків та її перебування на тимчасово окупованих територіях видається неможливим без позбавлення її батьківських прав. Позивач вказав і на те, що вимоги позовної заяви, із врахування несення ним військової служби, ніяк не пов`язані із його бажанням якимось чином звільнитися від такої. Також сторона позивача не заперечила проти ухвалення судом заочного рішення у даній справі. Відповідач, яку належним чином було повідомлено про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, - Данчак Т.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначивши, що з даних, досліджених органом опіки та піклування, випливає, що мати життям доньки не цікавиться та не піклується про неї, а всі потреби дитини забезпечує батько, з яким донька і проживає. Проти ухвалення заочно рішення суду у даній справі не заперечила. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, його представника та представника третьої особи проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника третьої особи, показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляютьсявід виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , народилась [INFO] . Батьками дитини у даному свідоцтві записані [PERSON] , та [PERSON] (а.с.15). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 30.11.2020 року позов [PERSON] задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 03.03.2014 року Орлівською сільською радою Приморського району Запорізької області, актовий запис №01 (а.с.19-20). За даними довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.07.2022 року №1306-5001854344 та №1306-5001854565, а також акту ЛКП «Сяйво» №366 від 13.01.2025 року [PERSON] разом із його донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 17, 22). Як вбачається з позиції позивача, відповідач протягом п`яти років не спілкується та в жодний спосіб не контактує з дитиною, не цікавиться її навчанням і не турбується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дане підтверджується, крім пояснень позивача, дослідженою у обсягу та порядку дослідження доказів характеристикою учениці 5-Г класу [PERSON] , наданою середньою загальноосвітньою школою №67 м.Львова, згідно із якою мати [PERSON] у школі жодного разу не була і з класним керівником не знайома. Окрім цього, зазначається і те, що психологічний стан [PERSON] вказує на емоційну відстороненість від матері, її ставлення до неї у школі характеризують як стримане або негативне через відсутність належної уваги та підтримки з боку матері (а.с.71). Також вказані обставини підтвержуються заслуханою у судовому засідання 19.09.2025 року думкою малолітньої доньки позивача - [PERSON] , яка підтвердила, що у неї фактично відсутні відносини з мамою, оскільки остання не виходить з нею на зв`язок уже більше п`яти років, проживає на тимчасово окупованій території, ніяким чином не піклується про неї та в цілому не проявляє інтересу до її життя. Вказала, що проживає з батьком, який про неї піклується та з яким у неї дуже теплі та дружні відносини. Додатково зазначила, що розуміє суть даного позову та підтримує позбавлення батьківських прав її матері відносно неї. Факт того, що мати не проживає із донькою та ніяким чином не бере участі у її вихованні підтверджується і показами свідків. Зокрема, свідки [PERSON] та [PERSON] , які були сусідами позивача та його доньки після їх переїзду із Запорізької області та проживання у селі Нагачів Львівської області, вказували, що позивач самостійно виховує доньку, піклується про неї та забезпечує її потреби. Зазначили також, що мати [PERSON] вони ніколи не бачили та їм не відомо нічого про те, щоб вона брала будь-яку участь у житті доньки. Свідок [PERSON] , яка була класним керівником [PERSON] у молодших класах, у своїх показах вказувала, що тільки батько займався донькою та брав участь у її шкільному житті, мати дитини вона ніколи не зустрічала. Стверджувала також, що за поведінкою дитини було помітно, що останній не вистачало материнського тепла та любові. Окрім цього, зазначила, що зі слів [PERSON] було зрозуміло, що батько намагався забезпечити щасливе життя та активне дозвілля дитини. Окрім цього, на підтвердження факту ведення відповідачем аморального способу життя судом було досліджено відповідь служби у справах дітей Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області від 27.11.2023 року, згідно із якою [PERSON] , [INFO], разом із іншою дитиною відповідача - сином [PERSON] , [INFO] , перебувала на профілактичному обліку служби у справах дітей з 2018 по 2021 рік у зв`язку із ухиленням матері, [PERSON] , від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей (а.с.24). Зокрема, судом встановлено, що згідно відповіді Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 24.11.2023 року [PERSON] , [INFO] , 02.08.2018 року притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1. ст.184 КУпАП, а саме за «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють обов`язків щодо виховання дітей». Окрім цього, відповідно до вищевказаної відповіді останню вироком від 29.07.2018 року було визнано винною та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України (а.с.25). Згідно із ч. 4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Висновком Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування №260001-вих-77794 від 28.05.2025 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.65-67). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дати подання позову до її повноліття, то суд приходить до переконання що така вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських права, зокрема не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При розгляді позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2025 року до її повноліття. Згідно з ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи із наведеного та враховуючи, що [PERSON] внаслідок свідомої поведінки та нехтування покладеними на неї, як на матір, обов`язками, ухиляється від їх виконання, суд дійшов переконання, що позов підлягає до задоволення повністю. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.33).

Outcome: approved