Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] в якій просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 54544 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.04.2019 уклала шлюб з відповідачем, який розірвано 30.08.2021 рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області (справа № 671/279/21). У шлюбі в сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . На підставі виконавчого листа № 671/280/21 від 17.09.2019 державним виконавцем проводяться виконавчі дії по стягненню аліментів у примусовому порядку з відповідача на користь позивачки. За період з травня 2023 по травень 2025 боржник ухиляється від сплати аліментів, на неодноразові звернення стягувача на вимоги сплати аліментів не реагує. Станом на жовтень 2025 у відповідач наявний борг в сумі 54544 грн. 00 коп.. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 54544 грн. 00 коп.. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 22.05.2025 відкрито провадження у справі та прийнято рішення про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача не погоджуючись з позовними вимогами подала відзив на позовну заяву в якому зазначає, що прострочення сплати аліментів, якщо і мало місце, спричинене виключно з вини самої позивачки, яка свідомо та цілеспрямовано ухилялася від отримання аліментних платежів. Після винесення судом рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки, відповідач сплачував аліменти через органи виконавчої служби. Проте, 20.04.2023 за заявою позивачки винесено постанову про повернення виконавчого листа. В подальшому після відновлення позивачкою виконавчого провадження № 76414039 на підставі дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання доньки в листопаді 2024 відповідач щомісяця сплачує аліменти та погашає заборгованість. Таким чином, вважає, що заборгованість виникла з причин, які не залежать від волі відповідача. З врахуванням викладеного, вважає про безпідставність позовних вимог про стягненні пені за прострочення сплати аліментів. Відповідь на відзив не надходила. Позивачка в судовому засіданні не скористалась правом на вступне слово. Водночас, у відповідях на питання пояснила, що дійсно у квітні 2023 вона звернулась до виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого листа суду на підставі якого стягувалися аліменти з відповідача на утримання доньки. Зазначила, що зробила це на прохання відповідача, який планував виїзд за кордон, для чого в нього повинна була бути відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Однак, через несплату відповідачем аліментів на утримання доньки в листопаді 2024 повторно звернулась до виконавчої служби з дублікатом виконавчого листа про стягнення аліментів. Підтвердила отримання від відповідача аліменти починаючи з листопада 2024 по теперішній час. Представник позивачки у вступному слові зазначив, що саме рішення суду про стягнення аліментів є обов`язком для відповідача сплачувати визначений судом розмір аліментів, незважаючи на наявність чи відсутність виконавчого провадження. Відповідач починаючи з квітня 2023 не сплачував аліменти на користь позивачки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Тому відповідно до вимог законодавства відповідач зобов`язаний сплатити позивачці пеню в розмірі 1 відсотка від суми заборгованості по аліментах за кожен день прострочення, але не більше суми заборгованості, яка складає 54544 грн.. Те що, відповідач після поновлення виконавчого провадження зі стягнення аліментів почав їх сплачувати, не свідчить про відсутність підстав для стягнення з нього пені за таке прострочення. Представник відповідача у вступному слові зазначила, що позовні вимоги не визнає. Відповідач не відмовлявся від сплати аліментів на утримання спільної доньки, однак відповідачка чинить цьому перешкоди. Після повернення виконавчого листа про стягнення аліментів за заявою позивачки, відповідач намагався сплачувати аліменти, в тому числі, засобами поштового зв`язку, однак, відповідачка їх не приймала. На даний час, відповідач знаходиться за кордоном. Звернула увагу, що станом на квітень 2023 коли позивачка повернула виконавчий лист, у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, тому жодних підстав просити позивачку це зробити у відповідача не було. Після поновлення у 2024 виконавчого провадження зі стягнення аліментів відповідач постійно намагається не тільки сплачувати поточні платежі, а й погашати заборгованість, яка розрахована виконавцем за минули час, тобто з травня 2023. Тому вважала про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи учасників, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21.12.2019 Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис 158. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.11.2023 № 41203 встановлено, що у Волочиському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебував виконавчий лист № 671/280/21 від 26.04.2021, виданий Волочиським районним судом Хмельницької області, про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 22.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 20.04.2023 у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати аліментів згідно зазначеного вище виконавчого листа. Переплата 2623 грн. 94 коп.. 20.04.2023 згідно постанови головного державного виконавця Волочиського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В.М. від 20.04.2023 ВП 66758981 виконавчий лист № 671/280/21 від 26.04.2021, виданий Волочиським районним судом Хмельницької області, повернуто позивачці за її заявою. Заборгованість відсутня. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23.09.2025 слідує, що на виконанні у Волочиському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ВП № 76414039) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист (дублікат) № 671/280/21 від 17.09.2024, виданий Волочиським районним судом Хмельницької області про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 22.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття. З даного розрахунку слідує, що ВП № 76414039 відкрито в жовтні 2024 та на момент відкриття державним виконавцем розраховано заборгованість 51226 грн. 75 коп.. Дана заборгованість розрахована державним виконавцем за період з травня 2023 по жовтень 2024 коли позивачка повторно звернулась з виконавчим листом про стягнення аліментів з відповідача. Тобто, заборгованість зі сплати аліментів виникла при повторному відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 671/280/21 за минулий період з часу повернення виконавчого листа позивачці в квітні 2023. Починаючи з листопада 2024 (після повторного звернення позивачки до органів виконавчої служби з виконавчим листом про стягнення аліментів) відповідач погашав заборгованість та поточні платежі (листопад 2024 3179 грн. 25 коп., грудень 2024 7169 грн., лютий 2025 4000 грн., березень 2025 8000 грн., квітень 2025 4000 грн., травень 2025 4000 грн., липень 2025 305 грн. 14 коп., серпень 2025 20000 грн., вересень 2025 10000 грн.). Станом вересень 2025 розмір заборгованості складає 25552 грн. 36 коп. Відповідно до частини другої\~статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Отже, в разі невиконання рішення суду в добровільному порядку стягувач вправі звернутися до органів виконавчої служби. Отримавши рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, позивачка, в разі добросовісності, повинна була вжити заходів для примусового виконання рішення суду. Ініціювавши в квітні 2023 припинення примусового стягнення за виконавчим листом від 26.04.2021 № 671/280/21, позивачка не надала доказів того, що вона зверталася до відповідача з вимогою подальшої сплати аліментів, зокрема, повідомляла рахунки на які необхідно сплачувати аліменти згідно рішення суду або інші способи перерахування аліментних платежів (постанова ВС від 19.02.2024 у справі № 761/893/23). Як зазначено в рішенні Волочиського районного суду Хмельницької області від 06.05.2024 у справі № 671/2434/23 позивачка в судовому засіданні повідомила, що гроші від відповідача їй не потрібні. ВС в постанові від 24.05.2023 у справі № 372/3260/20 висловлено позицію про те, що на платника аліментів не можна покладати обов`язку сплати пені, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Таким чином, відсутні підстави нарахування пені за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з травня 2023 по жовтень 2024, оскільки у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплати заборгованості за аліментами. Тобто, відповідачем спростовано презумпцію вини платника аліментів за вказаний період. ВС в постанові від 02.10.2023 у справі № 705/2656/21 уточнив висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Доводи представника позивача щодо обов`язку відповідача сплачувати аліменти незалежно від наявності виконавчого провадження суд відхиляє, оскільки як зазначено судом вище, позивачка, припинивши стягнення аліментів за власним бажанням, не довела до відома відповідача інші можливі способи добровільної сплати аліментів. Зокрема, ВС в постанові від 19.02.2024 у справі № 761/893/23 зазначив, що погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що з дня набрання рішенням суду від 23 грудня 2010 року законної сили, згідно з яким були присуджені аліменти, та до моменту пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (15 вересня 2022 року), у відповідачки були відсутні майнові претензії до відповідача щодо сплати аліментів. Після відкриття 15 вересня 2022 року виконавчого провадження відповідач почав сплачувати заборгованість за аліментами, що вбачається зі звіту здійснення відрахування та виплат від 06 квітня 2023 року за № 407, а також розрахунку заборгованості по аліментах у рамках виконавчого провадження станом на 01 квітня 2023 року. Тому заборгованість по сплаті аліментних платежів за період з листопада 2012 року по серпень 2022 року включно виникла не з вини платника аліментів. Отже, не звернення позивачки до органів виконавчої служби для примусового виконання виконавчого листа № 671/280/21 за період з квітня 2023 по жовтень 2024 свідчить про відсутність майнових претензій до відповідача. Таким чином, за наслідками розгляду справи не знайшла свого підтвердження вина відповідача у виникненні заборгованості за сплати аліментів з виконавчим листом Волочиського районного суду Хмельницької області № 671/280/21, а тому відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача пені в сумі 54544 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed