Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі ТОВ «Санфорд Капітал») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 44693,47 грн заборгованості за договором №\~С-501-007195-17-980 від 20 грудня 2017 року, 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору та 7200,00 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову вказало, що 20 грудня 2017 року сторони уклали угоду №\~С-501-007195-17-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Банк свої зобов`язання виконав, відкривши поточний рахунок у гривні та надавши клієнту можливість користуватися кредитними коштами у сумі 10000,00 грн в межах кредитного ліміту, визначеного угодою. Свої зобов`язання щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією відповідач виконав лише частково, сплативши в рахунок погашення основного боргу та процентів 26129,38 грн, внаслідок чого у позичальника наявна заборгованість перед банком в загальній сумі 35633,94 грн, з яких 12404,12 грн заборгованість за основним боргом, 23229,82 грн заборгованість за відсотками. 16 листопада 2023 року між АТ «ІдеяБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (далі ТОВ «ФК «СОНАТІ») укладено договір факторингу №\~16/11-23, пунктом 5.4 якого передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право. Користуючись цим правом ТОВ «ФК «СОНАТІ» 29 грудня 2023 року уклало з ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №\~29/12-23, згідно з пунктом 2.1 якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Додатку №\~2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №\~С-501-007195-17-980 від 20 грудня 2017 року. Остання видаткова операція клієнта здійснена за рахунок кредитного ліміту відбулась 29 листопада 2019 року, останній платіжний період сплив 20 грудня 2019 року, з цієї дати вся заборгованість позичальника є простроченою. Нарахування процентів на заборгованість, штрафних санкцій та пені до моменті відступлення права вимоги банк не проводив. Однак додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору (20 грудня 2019 року) і до 23 лютого 2022 року кредитор має право правомірно нарахувати і вимагати сплати індексу інфляції у сумі 6728,19 грн та 3% річних від простроченої суми у сумі 2331,34 грн. Отже, загальна сума заборгованості за договором №\~С-501-007195-17-980 від 20 грудня 2017 року становить 44693,47 грн, з яких 12404,12 грн заборгованість за тілом кредитом, 23229,82 грн заборгованості за нарахованими процентами, 6728,19 грн інфляційних втрат, 2331,34 грн 3% річних. Ухвалою від 18 червня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився; у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (про що свідчать зворотні конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», наявні в матеріалах справи), із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою\~статті 280\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, убачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У рішеннях ЄСПЛ, зокрема звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №\~675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №\~675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За правилом частини восьмої статті 11 Закону №\~675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. За змістом частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону №\~675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Суд установив, що 20 грудня 2017 року сторони уклали угоду №\~С-501-007195-17-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. За умовами договору банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 10000,00 грн. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. Банк свої зобов`язання виконав і надав у користування відповідача кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн. Згідно з випискою по рахунку позичальника за весь строк із моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом відповідач сплатив банку 26129,38 грн. Останній платіж проведено 22 жовтня 2019 року. Згідно з Довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №\~С-501-007195-17-980 від 20 грудня 2017 року, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16 листопада 2023 року заборгованість становила 35633,94 грн, з яких 12404,12 грн заборгованість за основним боргом, 23229,82 грн заборгованість за відсотками. 16 листопада 2023 року між АТ «ІдеяБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (далі ТОВ «ФК «СОНАТІ») укладено договір факторингу №\~16/11-23, пунктом 5.4 якого передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право. Користуючись цим правом ТОВ «ФК «СОНАТІ» 29 грудня 2023 року уклало з ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №\~29/12-23, згідно з пунктом 2.1 якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Додатку №\~2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №\~С-501-007195-17-980 від 20 грудня 2017 року. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №\~703/2718/16-ц та №\~646/14523/15-ц. Представник позивача просить стягнути з [PERSON] 6728,19 грн інфляційних втрат та 2331,34 грн 3% річних. Законом України від 15 березня 2022 року №\~2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 18, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Згідно з розрахунком інфляційні втрати у сумі 6728,19 грн та 3% річних в сумі 2331,34 нараховані за період із 21 грудня 2019 року (наступного дня з дати закінчення дії договору) до 23 лютого 2022 року, тому суд приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок, як належний доказ у справі, оскільки такий жодним чином не спростований відповідачем. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Санфорд капітал» про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 44693,47 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 12404,12 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 23229,82 грн, інфляційних втрат в сумі 6728,19 грн та трьох процентів річних в сумі 2331,34 грн. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, як позичальник, взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням та нарахованими процентами у сумі 36361,00 грн. Окрім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн судового збору. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, позивач на підтвердження понесення витрат у сумі 7200,00 грн на правову допомогу долучив до позовної заяви: договір про надання правової допомоги №\~1/04 від 01 квітня 2024 року та акт прийому-передачі наданих послуг. Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано всі необхідні докази, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 7200,00 грн. При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені частиною четвертою статті 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.

Outcome: approved