Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників справи 10 липня 2025 року представник Шабатин Наталія Анатоліївна в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №20.01.2025-100000879 від 20.01.2025 у сумі 22241 (двадцять дві тисячі двісті сорок один) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка. Свої вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що між ТОВ «Споживчий центр» (надалі - Кредитодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник) 20.01.2025 укладено Кредитний договір (оферти) №20.01.2025-100000879. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн строком на 140 днів. Дата повернення (виплати) кредиту - 08.06.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,87% (денна процентна ставка) = (9781,92 / 8000)/140 х 100%. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 20% від суми Кредиту та дорівнює 1600 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Між тим [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на 10.07.2025, утворилась заборгованість у розмірі 22241,81 грн, що складається зі заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн, за процентами в розмірі 9380 грн, комісія в розмірі 941,81 грн, неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання - 3920 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Разом з тим відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 1000 грн від 02.02.2025, 858,19 грн від 03.02.2025, 700 грн від 20.02.2025, при цьому під час формування довідки про заборгованість та розрахунку позовних вимог було враховано суми здійснених відповідачем часткових оплат. Із цих підстав, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №20.01.2025-100000879 від 20.01.2025 у сумі 22241 (двадцять дві тисячі двісті сорок один) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка (а.с.3-10). 25 липня 2025 року представник відповідача Шелудько Оксана Олександрівна подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позов Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Споживчий центр»\~до [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~Кредитним договором\~№20.01.2025-100000879\~від 20.01.2025\~у сумі\~22241\~(двадцять\~дві тисячі\~двісті сорок\~один)\~гривень 81\~(вісімдесят\~одна)\~копійкау\~справі №\~451/1170/25\~не підлягає\~задоволенню з\~таких підстав. Матеріали\~справи не\~містять доказів\~підписання спірного\~кредитного договору. В\~матеріалах справи\~відсутні будь-які\~докази,\~що підтверджують\~перерахування коштів\~відповідачу згідно\~вказаного спірного\~договору.\~Належними доказами,\~які підтверджують\~наявність заборгованості\~за укладеними\~кредитними договорами\~та її\~розмір є\~первинні документи,\~оформлені відповідно\~до статті\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність»\~та Положення\~про організацію\~бухгалтерського обліку\~в банках\~України,\~затвердженого Постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 04.07.2018\~№ 75\~«Про затвердження\~Положення про\~організацію бухгалтерського\~обліку в\~банках України»\~(виписки\~з особового\~рахунку клієнта\~та ін.).\~Таким чином,\~надана позивачем\~довідка-розрахунок\~про стан\~заборгованості за\~кредитним договором\~№20.01.2025-100000879\~від 20.01.2025\~не підтверджена\~належними доказами,\~оскільки наявність\~або відсутність\~указаної позивачем\~суми заборгованості\~має бути\~підтверджена виключно\~матеріалами первинної\~бухгалтерської документації.\~Визначення даних\~сум в\~кредитному договорі\~не свідчить\~про отримання\~саме в\~цьому розмірі\~кредиту відповідачем\~і виконання\~кредитодавцями своїх\~зобов`язань\~по договору.\~Долучений лист\~ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ\~ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ»\~№38-0707\~від 07.07.2025\~про перерахування\~коштів у\~сумі 8000,00\~грн на\~картку [NUMBER] \~не є\~первинним документом,\~який би\~підтверджував отримання\~кредиту,\~користування ним,\~укладення договору\~на умовах,\~які вказані\~позивачем в\~позовній заяві,\~а отже\~не є\~належним доказом\~існування боргу.\~Окрім того,\~вищезазначений лист\~не містить\~інформації та\~доказів приналежності\~платіжної карти\~саме відповідачу,\~а не\~іншій особі.\~Тобто позивачем\~не надано\~доказів,\~які б\~беззаперечно свідчили\~про наявність\~заборгованості відповідача\~за договором\~№20.01.2025-100000879\~від 20.01.2025.\~Отримання кредитором\~комісійної винагороди\~в розмірі\~941,81\~грн від\~суми кредиту\~є таким,\~що не\~відповідає принципу\~справедливості,\~добросовісності та\~розумності в\~розумінні Закону\~України «Про\~споживче кредитування».\~Позовна вимога\~позивача про\~стягнення неустойки\~за кредитним\~договором №20.01.2025-100000879\~від 20.01.2025\~є необґрунтованою\~та не\~підлягає задоволенню,\~оскільки неустойка\~(штраф,\~пеня)\~та інші\~платежі,\~сплата яких\~передбачена відповідними\~договорами,\~нараховані включно\~з 24\~лютого 2022\~року за\~прострочення виконання\~(невиконання,\~часткове виконання)\~за такими\~договорами,\~підлягають списанню\~кредитодавцем (позикодавцем). Наголошує, що за умови відсутності доказів у справі, а саме первинних документів, встановити розмір заборгованості не вбачається можливим. Просить у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним\~договоромвідмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за надання правничої допомоги (а.с.40-46). Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 15 липня 2025 року відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а.с.1-2). Своєю ухвалою від 8 вересня 2025 року суд задовольнив клопотання представника позивача Шабатин Н. А., постановив витребувати у АТ «Універсал Банк» письмові докази, які становлять банківську таємницю (а.с.72-73). 24 вересня 2025 року до суду надійшли витребувані документи (а.с.98). У позовній заяві представник позивача Шабатин Н.А. просила провести розгляд цивільної справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр» (а.с.3-10). Представник відповідача\~Шелудько О.О. подала суду заяву про проведення засідання без участі сторони відповідача (а.с.93-94). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи 20 січня 2025 року між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено електронний Кредитний договір №20.01.2025-100000879, шляхом подання відповідачем Заявки та Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 20 січня 2025 року, відповіді позичальника про прийняття Пропозиції, які підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації на сайті (а.с.21-27). Сума кредиту становить 8000 (вісім тисяч) гривень; строк на який надається кредит - 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 08.06.2025, що видно з відповіді позичальника про прийняття Пропозиції, який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором 20 січня 2025 року (а.с.25-27). Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за Кредитним договором №20.01.2025-100000879 від 20.01.2025 становить 22241,81 грн, з яких: 8000 грн - основний борг, 9380 грн - проценти, 941,81 грн - комісія, 3920 грн - неустойка (а.с.13). Згідно з листом №38-0707 від 07.07.2025, виданим ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до укладеного між останнім та позивачем договором на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 20.01.2025 о 11:53:57 на суму 8000 (вісім тисяч) гривень, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay.ua - 629314213, призначення платежу: Видача за договором кредиту №20.01.2025-100000879 (а.с.29). Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується наданою 24.09.2025 АТ «Універсал Банк» відповіддю на ухвалу судового засідання від 08.09.2025, з якої видно, що [PERSON] 20.01.2025о\~11\~год 53\~хв на\~платіжну картку\~№ [NUMBER] \~отримувала кредитні\~кошти в\~сумі 8000 (вісім тисяч) гривень (а.с.98). На підставі ст. 12, 229 ЦПК України зазначені вище докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позиція суду Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Із огляду на зазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19. На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом на підставі зазначеної вище ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суд вважає, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №20.01.2025-100000879 від 20.01.2025 в електронній формі. Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне) виконання. Відповідач [PERSON] належно не виконувала свої зобов`язання за Кредитним договором №20.01.2025-100000879 від 20.01.2025, тому її заборгованість за цим кредитним договором становить 22241,81 грн, з яких: 8000 грн - основний борг, 9380 грн - проценти, 941,81 грн - комісія, 3920 грн - неустойка. На день розгляду справи зазначена вище заборгованість відповідачем не погашена. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Покликання відповідачки [PERSON] на недоведеність укладення сторонами кредитного договору та одержання нею кредитних коштів суперечать фактичним обставинам справи. Разом із тим, маючи можливість звернутися до банку з відповідним запитом, та будучи ознайомленою з доводами позивача, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що нею не отримувалася картка зі зазначеним номером 4441111059873533, або ж на підтвердження того, що на її рахунки не надходили кредитні кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 8000 (вісім тисяч) гривень - основного боргу та 9380 (дев`ять тисяч триста вісімдесят) гривень - процентів, є законними та обґрунтованими і відповідно такі необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за договором та неустойки. На спірні правовідносини за цим договором також поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», адже за договором позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту більше одного місяця. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 202/5330/19) у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно зі ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону. Суд звертає увагу, що у Кредитному договорі №20.01.2025-100000879 від 20.01.2025 за яку саме послугу позивач встановив комісію. Умови самого договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа № 755/9486/21). Аналізуючи умови вищезазначеного договору, суд дійшов висновку про те, що позивачем не подано доказів відповідно до ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії, а відтак відповідач не зобов`язаний сплачувати таку комісію, а тому у цій частині позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю. Водночас, щодо вимоги позову про стягнення з відповідача 3920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) гривень неустойки суд зазначає наступне. Позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання. Разом із тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та помилково здійснено нарахування неустойки. Ураховуючи зазначене вище, стягнення неустойки у сумі 3920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) гривень за Кредитним договором №20.01.2025-100000879 від 20.01.2025, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно із ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з аналізу наведених норм Закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із огляду на те, що позов задоволено частково (75,55%), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1830 (одна тисяча вісімсот тридцять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок (із розрахунку 2422,40*75,55:100 = 1830,15).

Outcome: partial