Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

18.08.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 448060 в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 448060 від 29.11.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15680,00 грн., а саме: сума основного боргу 4000,00 грн., сума боргу за процентами - 1440,00 грн., сума боргу за пенею та штрафами 9840,00 грн 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Таким чином, позивач ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора відносно відповідача [PERSON] . Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем ТОВ «ВІН ФІНАНС» на дату відступлення вимоги становить 15 680,00 грн. Позивач ТОВ «ВІН ФІНАНС» посилаючись на своє право, як нового кредитора, в частині нарахування інфляційних втрат та 3 % річних вказує, що заборгованість відповідача [PERSON] становить 20 521,15 грн., з яких: сума заборгованості - 15 680,00 грн., суми інфляційних втрат - 3 428,66 грн., суми 3% річних - 1 412,49 грн. Щодо строків позовної давності, представник позивача зазначив, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.267 ЦК України визначено - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Тому, враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, в силу приписів, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, на думку представника позивача, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з чим, представник позивача просив: 1.Поновити строк позовної давності для подання позову до гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 448060 від 29.11.2018 року; 2.Стягнути з гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (код ЄДР 38750239) заборгованість за кредитним договором № 448060 від 29.11.2018 року у загальному розмірі 20 521,15 грн., яка складається з: суми заборгованості 15 680,00 грн., суми інфляційних втрат - 3 428,66 грн., суми 3% річних - 1 412,49 грн. Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Романенко М.Е. в позові просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача неодноразово скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї. Поштові відправлення 02.09.2025 та 24.09.2025 повернулись на адресу суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Відповідач відзив на позов не подав. Згідно ч. 2\~ст. 191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 29.11.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 448060, який підписано електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора (А194506). Відповідно до умов договору, Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. (п.1.1). Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1.2.1. 0.01 % (нуль кома нуль один процентів) від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. (п.1.2) Сукупна вартість кредиту складає 100,20 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4007,60 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: 1.3.1. проценти (відсотки) за користування кредитом 0,20 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 7,60 грн. (у грошовому виразі). (п. 1.3) Строк дії договору 20 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Кредит надається строком на 20 днів. (п. 1.4) 12.04.2018 між ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Довіра\~та Гарантія»\~укладено договір\~факторингу №1,\~у відповідності до якого, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зобов`язується їх прийняти. У реєстрі прав вимоги № 14 під № 31872 зазначено дані про відповідача [PERSON] 25 липня 2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Згідно складеного позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 448060 від 29.11.2018, інфляційних витрат та 3% річних за період з № 448060 від 29.11.2018, інфляційних витрат та 3% річних за період з 23.02.2019 до 23.02.2022, за яким розмір загальної заборгованості складає 20 521,15 грн., з яких: сума заборгованості 15 680,00 грн., сума інфляційних втрат 3 428,66 грн., сума 3% річних 1 412,29 грн. Такий розрахунок складено відповідно до умов ч. 2 ст. 625 ЦК України Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до п. 2.1. Договору Факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимогу, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Суд звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором факторингу стороною позивача не надано. Крім того, правовідносини за\~кредитним договором\~№ 448060\~між Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Авентус\~Україна» та\~ [PERSON] \~виникли 29.11.2018,\~тобто значно\~пізніше ніж\~було укладено\~договір факторингу\~№ 1\~ від\~12.04.2018. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20.) Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, ТОВ «ВІН ФІНАНС» надано до суду: індивідуальну частину договору № 448060 від 29.11.2018; договір факторингу № 1 від 12.04.2018; додаткову угоду № 14 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018; графік розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № 448060 від 29.11.2018; довідку ТОВ «Авентус України»; розрахунок заборгованості (станом на дату відступлення права вимоги); протокол № 1706 Загальних зборів учасників ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»; форму реєстру прав вимоги № 14 від 14.03.2019; довідку ТОВ «Авентус Україна» про ідентифікацію; довідку ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ»; розрахунок заборгованості; договір про надання правової допомоги № 33 від 22.03.2024; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до розрахунку заборгованості складеного первісним кредитором встановлено, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором №. 448060 від 29.11.2018 становить 15 680,00 грн., яка складається з: сума боргу за тілом кредиту\~-\~4000,00\~грн.,\~ сума боргу за відсотками \~1440,00\~грн., сума боргу за пенею та штрафами в розмірі 9840,00 грн. Позивачем відповідно до умов ч. 2 ст. 625 ЦК України складено розрахунок суми заборгованості за кредитним договором № 448060 від 29.11.2018, інфляційних витрат та 3% річних за період з 23.02.2019 до 23.02.2022, за яким розмір загальної заборгованості складає 20 521,15 грн., з яких: сума заборгованості 15 680,00 грн., сума інфляційних втрат 3 428,66 грн., сума 3% річних 1 412,29 грн. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Так представником позивача не надано в якості доказів первинних документів про надання [PERSON] кредитних коштів та на яку суму, як і доказів того, яким чином ці кошти були йому надані (немає інформації щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний йому банківський рахунок) на виконання умов кредитного договору № 448060 від 29.11.2018, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що позбавляє суд можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Довідка складена директором ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 25) не може бути належним доказом у дані справі, оскільки не є розрахунковим документом та не підтверджує факт переказу коштів, оскільки такий документ не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Суд зауважує, що надані позивачем документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором № 448060 від 29.11.2018 у загальному розмірі 20 521,15 грн, у матеріалах справи відсутні первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається на учасників справи. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» має право грошової вимоги до [PERSON] та стягнення з нього заборгованості за кредитним договором; отримання відповідачем коштів за кредитним договором та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов кредитного договору; а також правильність розрахунку його розміру. На підставі викладених вище фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові, підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування понесених позивачем судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed