Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

представник ТзОВ «Він Фінанс» - Романенко М.Е. через систему «Електронний суд» подав 18.08.2025 до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ТзОВ «Він Фінанс» (код ЄДРПОУ 38750239), місцезнаходження: 04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) загальну суму заборгованості за кредитним договором № 339668 від 01.10.2018 у розмірі 20 364,1 грн. та вирішити питання щодо стягнення судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 01.10.2018 між ТОВ Авентус Україна та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №339668. Відповідно до індивідуальної частини договору №339668 про надання фінансового кредиту, ТОВ Авентус Україна надав відповідачу позику у сумі 4 000,00 грн. строком на 30 днів але в будь якому разі цей договір діє до повного ввиконання клієнтом своїх зобов`язань. На підставі укладеного договору факторингу №1 від 12.04.2018 між ТОВ Авентус Україна та ТОВ ФК Довіра і Гарантія відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 18.02.2019 між сторонами також було укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №13 від 18.02.2019 про те, що на умовах визначеного договроу право вимоги до ряду боржників в тому числі і до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №339668 від 01.10.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ Довіра і гарантія 25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ Фінансова компанія Довіра і Гарантія на ТОВ Він Фінанс, а наказом №55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів №1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором 20 364,1грн., а саме: - сума заборгованості - 15 560,00 грн.; (4 000,00 грн. - сума основного боргу; 2 160,00 грн. - сума боргу за процентами; 9 000,00 грн. - сума боргу за пеню і штрафами); - суми інфляційних втрат - 3 402, 42 грн.; - суми 3% річних - 1 401, 68 грн.. З урахуванням того, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором фінансового кредиту №339668 від 01.10.2018 позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути на користь відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати. Відповідно до оформленого протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2025 вищевказана справа передана на розгляд судді Костюк У.І.. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України 21.08.2025 судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21.08.2025 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, призначено судове засідання. Представник позивача ТОВ Він Фінанс у визначену дату судового засідання на розгляд справи не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви розгляд справи просив здійснювати у його відсутність. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання на розгляд справи не з`явилась про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення судового засідання не надходило. Суд зі згоди позивача, обумовленою у заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 01.10.2018 між ТОВ Авентус Україна та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №339668 за яким останньому було надано кредитні кошти у сумі 4 000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 Договору). Сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів, але в будь - якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом (п.1.4 Договору) Відповідно до п. 1.2.1 Договору процентна ставка за користування кредитом становить - 0.01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65% річних) у межах строку надання кредиту зазначеного п.1.4 договору. Згідно п. 1.3 договору сукупна вартість кредиту складає 100,30% від суми кредиту (процентний вираз) або 4 012,00 (грошовий вираз). Відповідно до п.1.5 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору) про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №339668 від 01.10.2018, визначено дату повернення кредиту - не пізніше 31.10.2018, суму кредиту 4 000, 00 грн, суму нарахованих процентів\~12, 00 грн., загальна вартість кредиту- 4 012, 00 грн.. Таким чином, ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання та надав відповідачу позику у розмірі 4 000,00 грн. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, у встановлений договором строк кредит не повернув, не сплатив проценти за користування кредитом, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість на момент відступлення права вимоги, загальним розміром 15 560,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. 12.04.2018 між ТОВ Авентус Україна та ТОВ Фінансова Компанія Довіра і Гарантія було укладено договір факторингу №1 на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором, 18.02.2019 укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №13 від 18.02.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договру право вимоги по ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №339668 від 01.10.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ ФК Довіра і Гарантія (назва якого змінена протоколом загальних зборів №1706 від 25.07.2024 на ТОВ Він Фінанс). Враховуючи надані позивачем докази переходу прав вимоги за кредитним договором від 01.10.2018 у розмірі 15 560,00 грн., з яких сума основного боргу 4 000,00 грн., сума боргу за процентами 2 160,00 грн., сума боргу за пенею і штрафами 9 000,00, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача в обсязі, визначеному вказаними договорами. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем на суму заборгованості нараховано 3 % річних у розмірі 1 401, 68 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 3 402,24 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Звертаючись до суду позивач зазначає, що первинний кредитор виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредит у встановленому договорі розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В ході судового розгляду судом встановлений факт укладення 01.10.2018 договору про надання фінансового кредиту № 339668 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» що підтверджується наданим позивачем доказами, зокрема копією кредитного договору. Вище вказаний договір містять інформацію про позичальника прізвище, ім`я та по-батькові, індивідуальний ідентифікаційний номер, місце проживання, а також відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та правил і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачем договору про надання фінансового кредиту № 339668 від 01.10.2018, згідно якого відповідачка [PERSON] отримала грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності та беручи до уваги факт невиконання останнім обов`язків по поверненню суми, так, як в ході судового розгляду не встановлено правових аргументів, які б доводили, що на час вирішення спору в суді, відповідачка [PERSON] зобов`язання перед кредитодавцями виконала перерахувавши у повному обсязі кошти чи виконала інші дії, а відтак судом вважається підтверджений факт неповернення відповідачем грошових коштів у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами. Суд дійшов висновку про доведеність факту наявності заборгованості відповідача [PERSON] за кредитом та підставність позову в частині стягнення основної суми заборгованості та процентів за користування кредитом, адже підписавши кредитний договір, відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідачем [PERSON] не спростований іншими розрахунками, а зазначена у ньому інформація щодо розміру заборгованості також не спростована належними та допустимими доказами. Відтак, суд приходить до висновку, що нарахування кредитором відсотків за користування кредитом здійснювалося у межах строку та у розмірі встановленим договором. А враховуючи той факт, що ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги щодо відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Він Фінанс» на підставі договорів факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 512 та 513 ЦК України, то позов ТОВ «Він Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 422, 40 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги № 33 від 22.03.2024, укладений між ТОВ "ФК Довіра і Гарантія" та адвокатським бюро "Анастасії Міньковської", детальний опис робіт виконаних адвокатським бюро, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатським бюро Анастасії Міньковської ТОВ Він Фінанс щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 5 000 грн. Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 5 000,00 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Outcome: approved