Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі виконкому Лозівської міської ради Харківської області, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно її дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що від спільного проживання з відповідачем у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При народженні дітей записи про їх батька у Книзі реєстрації народжень були вчинені за вказівкою матері відповідно до ст. 135 СК України. 18.12.2024 року рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської [PERSON] визнано батьком дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після набрання законної сили даним рішенням були отримані нові свідоцтва про народження дітей, де батьком вказаний позивач. Діти протягом тривалого часу, з початком військової агресії РФ з березня 2022 року проживають з позивачем та перебувають на його утриманні у [ADDRESS] , який на праві власності належить сестрі позивача [PERSON] . [PERSON] тривалий час проживає окремо, створила іншу сім`ю та має малолітніх дітей. Про спільних з позивачем дітей [PERSON] та [PERSON] відповідач не піклується, не проявляє жодної зацікавленості в їхній долі, не цікавиться успіхами та досягненнями сина та дочки, не цікавиться їх життям та здоров`ям, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не спілкується з дітьми , хоч їй відомо адресу місця проживання дітей. Таким чином мати дітей самоусунулась від їх утримання, а вихованням, навчанням та утриманням дітей займається виключно батько. За таких обставин, вважаючи, що мати дітей ухиляється від обов`язків по їх утриманню та вихованню, не цікавиться та не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання. Відповідно до ухвали суду від 14.08.2025 року підготовче провадження у даній справі закрите та призначено дату судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не прибули. Представником позивача направлено до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, повністю підтримує позовні вимоги, обгрунтування яких вказано у позовній заяві, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення в зв`язку з повторною неявкою відповідача. Представники третіх осіб не прибули, скерували до суду заяви, в яких підтримали позов, просили справу слухати без їх участі,. Відповідачка до суду жодного разу не прибула, відзиву на позов не направила, хоча про дату час та місце судового розгляду ставилась судом належним чином. \~ \~ \~ \~ Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач повторно не з`явилась в судове засідання, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2024 року у справі № 229/48/24, провадження № 2/695/686/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства позовні вимоги задоволено в повному обсязі та визнано [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 05.02.2025 року, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 05.02.2025 року, [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . З Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської сільської ради Харківської області від 22.04.2025 року № 517 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дітей позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено фактичне місце проживання [PERSON] разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою створені належні умови для проживання та виховання дітей, облаштовані окремі кімнати, що обладнані необхідними меблями. Будинок газифікований, наявне водопостачання. Діти забезпечені одягом, взуттям, засобами особистої гігієни, продуктами харчування, засобами мобільного зв`язку. У висновку також вказано, що мати [PERSON] з дітьми не проживає, не спілкується, не надає матеріальної допомоги, жодним чином не цікавиться їх здоров`ям та життям. [PERSON] надала до служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту Золотоніської міської ради Черкаської області письмове пояснення, в якому зазначила, що починаючи із 2018 року не прождиває разом з дітьми, не спілкується останнім часом, матеріальної підтримки не надає та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша\~статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді цієї категорії справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітніх дітей. Згідно з ч. 1\~ст. 166 СК України\~особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою\~ст. 166 СК України\~визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з абзацом першим ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1\~ст.183 СК України\~частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~\~наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;\~\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, інших утриманців не має, оскільки про таких не повідомила суд, відомості про офіційне працевлаштування в матеріалах справи відсутні, відтак постійного доходу не має. Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи потреби дітей, а також те, що аліменти, спрямовані на їх утримання, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на корить позивача аліментів на утримання\~\~ дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів доходів громадян на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду 21.02.2025 року і до досягнення дітьми повноліття. Частиною 1\~ст. 430 ЦПК України\~передбачено, що суд допускає\~\~негайне виконання судових рішень\~\~у справах про\~\~стягнення аліментів - у межах\~\~суми\~\~платежу\~\~за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 1211.20 грн та на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів у сумі 1211.20 грн.

Outcome: approved