Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про оскарження батьківства та виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини, в якому просить визнати, що її син [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 24 від 09.02.2018 про народження [PERSON] та зобов`язати Коломийський відділ ДРАЦС внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження [PERSON] та видати нове свідоцтво про його народження. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її син [PERSON] з 05.02.2016 перебував у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після того, як подружжя припинило спільне проживання у 2017 році [PERSON] дізнався, що відповідачка вагітна, тому фактичні шлюбні відносини між ними припинилися. Після народження дитини [PERSON] подав нотаріусу заяву про заперечення свого батьківства. [INFO] [PERSON] загинув на війні. Оскільки оспорювання батьківства і виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини можливо здійснити лише у судовому порядку, тому позивачка звернулася до суду. У відзиві на позов представник відповідачки зазначив, що остання за життя [PERSON] вона повідомила йому, що він не є батьком [PERSON] , однак останній погодився бути записаним батьком цієї дитини. Пізніше [PERSON] надав заяву про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] . На підставі рішення суду з [PERSON] стягувались аліменти на утримання [PERSON] . За життя [PERSON] погодився на реєстрацію себе батьком [PERSON] , ставився до нього як до свого сина, заяв про невизнання свого батьківства не подавав, сплачував аліменти. Сукупність зазначених фактів, на переконання представника відповідача, свідчить, що позивач не має права оспорювати батьківство [PERSON] щодо [PERSON] , тому він просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивач зазначила, що визнання [PERSON] свого батьківства щодо [PERSON] не відповідає дійсності. Син позивачки ніколи [PERSON] не бачив. Добровільність щодо реєстрацї батьківства [PERSON] спростовує його заява, яка нотаріально засвідчена. Крім того, у відзиві на позов відповідач визнала відсутність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Багірян Е.Б. в письмових поясненнях зазначив, що про відсутність кровного споріднення з [PERSON] син позивачки [PERSON] дізнався у 2017 році. Ні до народження дитини, ні впродовж 5 років після народження [PERSON] своє батьківство не заперечував, заяви про невизнання батьківства не подавав та сплачував аліменти на двох дітей, у тому числі на утримання [PERSON] . Про згоду на своє батьківство також свідчить і спілкування між [PERSON] та відповідачкою в менеджері. Заява про позбавлення батьківських прав не свідчить про заперечення свого батьківства. Відсутність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] не завадило йому погодитися стати батьком для вказаної дитини, тим самим він врахував правові наслідки такої дії. Малолітній [PERSON] постійно проживає з відповідачкою та вважає [PERSON] своїм батьком. Відмова від свого батьківства, яке раніше визнане, не допускається та суперечить інтересам дитини. Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Пояснила, що відповідачка безпідставно записала батьком свого сина [PERSON] , який не є його біологічним батьком. Народження дитини в шлюбі не спростовує факту відсутності кровного споріднення між [PERSON] та дитиною [PERSON] . Позивачка зазначила, що [PERSON] був змушений сплачувати аліменти через накладення арешту на кошти. Стягнення аліментів на двох дітей [PERSON] не оскаржував. Виключення відомостей батьківства [PERSON] відносно [PERSON] було волею сина позивачки, яку вона наразі реалізує. Позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Представник позивача адвокат Федасюк Л.Д. позов підтримав, пояснив, що відсутність кровного споріднення між [PERSON] та померлим [PERSON] є достатньою підставою для виключення відомостей про батьківство останнього відносно цієї дитини. Допитана судом свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка по справі їй дочка, а [PERSON] онук. За життя [PERSON] знав, що він не є кровним батьком малолітнього [PERSON] , проте заяви про заперечення свого батьківства до відділу РАЦС не подавав. Від пропозиції відповідачки спростувати своє батьківство [PERSON] відмовлявся, оскільки сподівався на примирення з нею. Перед подачею заяви про стягнення аліментів на двох дітей [PERSON] обговорювала ці рішення з [PERSON] і останній погодився на виплату аліментів на обох дітей. Після ухвалення рішення щодо присудження аліментів [PERSON] його не оскаржував та періодично сплачував аліменти на двох дітей, мав заборгованість. Іноді [PERSON] приїздив у гості та у спілкуванні з дітьми їх не розмежовував і до обох ставився однаково добре, купував подарунки та цікавився умовами їх проживання. [PERSON] підтримував спілкування з дітьми, тому відповідачка не прагнула позбавити його батьківських прав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству із сім`єю [PERSON] , яка після розлучення з [PERSON] проживає з двома дітьми. Після розлучення [PERSON] іноді їздив у гості до колишньої дружини, бавився з дітьми та купував дітям подарунки. У спілкуванні [PERSON] розповідав, що [PERSON] не доводиться йому рідним сином, проте він вважає себе його батьком і буде виховувати. Свідку також відомо, що [PERSON] сплачував аліменти, проте на двох чи на одну дитину свідок не обізнаний. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає поряд із [PERSON] . Після того, як [PERSON] розлучився з відповідачкою, він приїздив до неї та не припинив відвідувати після народження [PERSON] . [PERSON] знав, що він не є батьком [PERSON] , проте ставився до нього, як до свого рідного сина. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Суд установив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.06.2024 Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.16). Згідно із рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2019, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.02.2016 року виконавчим комітетом Первозванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис № 2 - розірвано (а.с.5-6). Відповідно до записів військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] 25.02.2022 призваний у Збройні Сили України (а.с.9-11). Згідно із заявою від 04.12.2018 [PERSON] не заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] . Заява засвідчена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу (а.с.17). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у справі № 390/870/18 провадження № 2/390/564/18 від 06.08.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти, на утримання доньки [PERSON] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 червня 2018 року і до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто [INFO] , а потім на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 березня 2034 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] (а.с.50). Також стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти, на її утримання в розмірі 1/18 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 11 червня 2018 року по 04 лютого 2021 року, тобто до досягнення сином [PERSON] трьох років (а.с.50-51). Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання № 57455761/1 від 15.03.2022 [PERSON] станом на 21.02.2021 за виконавчим листом № 2/390/564/18 мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 62242 грн (а.с.50). З довідки № 894 від 30.04.2023 вбачається, що [PERSON] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Зі сповіщення сім`ї про загибель №2275 від 24.04.2023, витягу з протоколу № 1816 від 18.08.2023, витягу з наказу № 121 від 02.05.2023 смерть [PERSON] пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.13-15). Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125 Сімейного кодексу України\~(частина перша\~статті 121 СК України). Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Положення щодо визначення походження дитини передбачені Главою\~12\~Розділу\~ІІІ Сімейного кодексу України. Так, згідно ч.1\~ст.122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до\~ст.133 Сімейного кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Статтею 136 Сімейного кодексу України\~передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124,\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої\~статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Отже, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша\~статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). ЄСПЛ зазначив у справі «Jevremovic v. Serbia», що відповідно до\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, § 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Таким чином, при вирішенні спорів щодо оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга\~статті 77 ЦПК України). Суд зазначає, що зміст предмета доказування залежить від особливостей категорії справи; предмет доказування у справі про оспорювання батьківства визначається нормами матеріального права, а саме\~статтею 136 СК України. Предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша\~статті 82 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За клопотанням сторони позивача судом було призначено призначено судово-імунологічну експертизу щодо біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] . При цьому, судом роз`яснено сторонам наслідки ухилення від подання експертам матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме, що, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ухвала суду про проведення судово-імунологічної експертизи залишена без виконання, через неможливість проведення експертизи без надання біологічних зразків. У даній справі судом встановлено, що відповідач не заперечує проти обставин позову в тій частині, що позивач не є біологічним батьком народженої нею дитини [PERSON] . Суд зазначає, що обставини, стверджувані однією стороною і визнані іншою, набувають характеру доказаних у разі, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, сумнівів у достовірності визнаних сторонами у цій справі фактів, що позивач не є біологічним батьком дитини, або щодо добровільності їх визнання, суд не має. Водночас, відповідачка стверджує, що при реєстрації себе батьком дитини [PERSON] знав, що він не є біологічним батьком її дитини [PERSON] , оскільки ще під час вагітності позивачеві було достеменно відомо про те, що дитина біологічно походить не від нього. Так само про обізнаність [PERSON] з реєстрацією свого батьківства відносно [PERSON] свідчать надані свідками [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , покази, які узгоджуються між собою, в правдивості яких у суду сумніву не виникає. Суд зауважує, що сторона, яка оспорює батьківство, має надати всі необхідні докази, оскільки тягар доказування та спростування презумпції походження дитини від батьків у шлюбі, лежить саме на цій особі. Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що [PERSON] в момент реєстрації себе батьком дитини [PERSON] не знав, що не є його батьком. На переконання суду, допитані за клопотанням сторони відповіадача свідки не підтвердили факт того, що у момент реєстрації дитини [PERSON] не знав, що не є біологічним батьком дитини, а навпаки з їх показів вбачається, що [PERSON] відкрито визнавав [PERSON] своєю дитиною. Докази оспорення [PERSON] свого батьківства відносно [PERSON] в судовому та позасудовому порядку матеріали справи не містять. Крім того, після ухвалення рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох дітей, у тому числі на утримання [PERSON] сам [PERSON] судове рішення не оскаржував з підстав відсутності кровного споріднення з [PERSON] . Впродовж трьох років аліменти сплачував, що свідчить про незмінність своєї позиції щодо визнання малолітнього [PERSON] своїм сином. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виключення з актового запису про народження дитини відомостей про [PERSON] як батька малолітньої дитини [PERSON] , тому і про відмову в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі\~ст.136 СК України,

Outcome: dismissed