Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Представник АТ «Криворізька теплоцентраль» Нофенко Л.В. звернулася до суду з позовною заявою 05.02.2025, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання\~теплової енергії за\~адресою:\~ [ADDRESS] за період з 01.03.2021 до 31.10.2024 у розмірі основного боргу 19\~934 грн. 58 коп., інфляційні втрати 2 529 грн. 60 коп., 3% річних 633 грн. 25 коп., пеню 630 грн. 94 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.06.2024 до 31.10.2024 41 грн. 70 коп.; стягнути з відповідача судовий збір 3 028 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги\~мотивовано тим,\~що АТ\~«Криворізька теплоцентраль»\~за специфікою\~своєї виробничої\~діяльності здійснює\~постачання теплової\~енергії для\~потреб опалення\~і гарячого\~водопостачання населенню,\~яке зобов`язане\~здійснювати оплату\~за отримані\~послуги відповідно\~до встановлених\~тарифів.\~На виконання\~своїх зобов`язань\~АТ «Криворізька\~теплоцентраль» надавало\~послуги з\~централізованого опалення\~за адресою:\~ [ADDRESS] , де споживачем послуг є [PERSON] . Хоча й договір про надання послуг з постачання теплової енергії за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачем укладено не було, однак послуги фактично надавались, остання цими послугами користувалася, а тому зобов`язана їх оплатити. Крім того,\~АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті:\~https://tec.dp.ua\~розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачем як споживачем послуг з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у\~зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань за період з 01.03.2021 до 31.10.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 19\~934 грн. 58 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати 2 529 грн. 60 коп., 3% річних 633 грн. 25 коп., пеню 630 грн. 94 коп. Крім того, заборгованість по платі за абонентське обслуговування за період з 01.06.2024 до 31.10.2024 складає 41 грн. 70 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 07.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.04.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Примаков К.О. подав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не визначено коло належних відповідачів у справі. Представник зауважив, що початково житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , було набуте у спільну власність в порядку безоплатної приватизації [PERSON] , та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. За життя вона склала заповіт, за яким належну їй частку вищезазначеної квартири заповіла синові від першого шлюбу [PERSON] , який спадщину прийняв після смерті матері шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Лігути Л.В., однак свідоцтво про право на спадщину не отримав та помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , подавши заяву до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Лігути Л.В., а тому [PERSON] повинен нести відповідальність за утримання майна. Додатково представник зазначив, що [PERSON] хоча і є співвласником 1/2 частки квартири, однак фактично у квартирі не проживає, адже тривалий час знаходиться на заробітках за кордоном: спочатку у Польщі, а з початку війни перебуває в Німеччині. Оскільки з [PERSON] відповідач [PERSON] не має ніяких спільних зобов`язань, він не є членом її сім`ї, а предмет зобов`язання є подільним, тому за таких підстав вона не може нести солідарні зобов`язання по іншому співвласникові квартири, виходячи з того, що їх частки у праві власності є чітко визначеними. Відтак, [PERSON] має нести відповідальність з утримання належної йому 1/2 частки квартири самостійно, не перекладаючи цей тягар на [PERSON] . Після ознайомлення з відзивом, представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. 28.04.2025 подала клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача [PERSON] із долученням позовної заяви зі зміною предмету без зміни підстав. Клопотання мотивоване тим, що житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] було набуте у спільну сумісну власність в порядку безоплатної приватизації [PERSON] (дійсне прізвище [PERSON] ), [PERSON] . Наразі, [PERSON] є лише власником частки квартири, в той час як інша частка квартири після смерті [PERSON] кінцево перейшла до [PERSON] , який є громадянином рф, зареєстрований та мешкає у м. Норильськ, рф. При цьому, [PERSON] заявив про свої права на спадщину ще 31.07.2013, однак юридично їх не оформив. Так, Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц наголосив, що обов`язок власника квартири, набутої у спадщину, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину. Відтак, хоча [PERSON] належним чином не оформив свої права на частку квартири, однак спадщину прийняв та від неї в межах встановленого законом строку не відмовлявся, тому повинен нести тягар утримання майна незалежно від того, коли він фактично отримає свідоцтво про право на спадщину. Оскільки представникові позивача Нофенко Л.В., яка подавала позов, про ці обставини на момент звернення до суду не було відомо, тому [PERSON] як представник АТ «Криворізька теплоцентраль», будучи обізнаною про ці обставини зі справи №214/2254/21, де вона брала участь раніше, просила поновити процесуальний строк на подання заяви про залучення співвідповідача як такий, що пропущений з поважних причин. Ухвалою суду від 12.05.2025 задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідача та прийняття позову в уточненій редакції, з поновленням процесуального строку. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача [PERSON] адвокат Примаков К.О. подав заяву про подальший розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Позовні вимоги щодо стягнення частки заявленого боргу відповідач [PERSON] визнає. Відповідач [PERSON] про свою участь в судовому засіданні не заявив, про розгляд справи повідомлявся неодноразово у встановленому законом порядку, про поважність причин неприбуття не повідомив. Правом на подання відзиву на позов не скористався. Щодо виклику співвідповідача [PERSON] , суд вважає за необхідне констатувати таке. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Із перших днів повномасштабного вторгнення між державами припинено будь-яке логістичне, поштове сполучення, у тому числі доставку поштових відправлень до/з російської федерації. Відтак, передача будь-яких документів компетентним органам російської федерації, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива (лист Міністерства юстиції України вих. №100817/98748-22-22/12.1.3 від 31.10.2022). Крім того, у відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24.02.2022 оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України. На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права. 01.12.2022 було прийнято Закон України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23.12.2022. Відповідно до вказаного Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. З огляду на вищевказані обставини, виклик відповідача громадянина рф [PERSON] в судові засідання судом здійснено в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України єдиним процесуально можливим способом шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України з розміщенням оголошення не пізніше ніж за 10 днів до дати судового засідання, а також направленням на його адресу усіх судових та позасудових документів за адресою місцезнаходження майна, з приводу якого виник спір. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши позицію учасників справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:\~орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг;\~учасники - споживачі (індивідуальні та колективні);\~управитель;\~виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає:\~утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;\~купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;\~поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;\~2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача\~одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.\~Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача\~оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.\~Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.\~За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.\~Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є споживачами житлово-комунальних послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] . Так, за даними Єдиного державного демографічного реєстру та реєстру Криворізької міської територіальної громади, [PERSON] з 02.08.2005 має зареєстроване місце проживання за вищевказаною адресою; [PERSON] є громадянином рф та зареєстрованого місця проживання в Україні не має, за останніми даними він зареєстрований та мешкає у м. Норильськ, Краснодарський край, російська федерація. Із наданих представником позивача копій документів слідує, що житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , початково було набуте у спільну сумісну власність в порядку безоплатної приватизації [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1996, виданого управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, виданого згідно з розпорядженням №С1118 від 12.07.1996. У зв`язку з укладенням шлюбу 19.04.2007 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », яке є її дійсним прізвищем згідно з паспортним документом (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.04.2007). Наразі, [PERSON] є лише власником 1/2 частки квартири; інший співвласник квартири власник 1/2 частки [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23.05.2011), а належна їй за життя частка спадкоємцями не переоформлена у встановленому законом порядку. За життя [PERSON] склала заповіт від 07.07.1999, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В., за яким належну їй частку квартири за адресою: [ADDRESS] , вона заповіла синові [PERSON] . До майна [PERSON] , померлої [INFO] , за заявою її спадкоємця за заповітом сина [PERSON] 13.07.2011 було заведено спадкову справу за №119/2011 (номер у Спадковому реєстрі 51423390). При цьому, [PERSON] помер [INFO] у м. Норильськ Красноярського краю, рф (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 18.07.2013 територіальним агентством запису актів цивільного стану Красноярського краю по району Талнах м. Норильськ), не встигши за життя отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної квартири. Із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після його смерті [INFO] звернувся його син [PERSON] громадянин рф, який зареєстрований та мешкає у м. Норильськ, рф. За заявою [PERSON] до майна [PERSON] , померлого [INFO] було заведено спадкову справу за №142/2013 (номер у Спадковому реєстрі №54823481). За інформацією зі Спадкового реєстру, заповітів, спадкових договорів за життя [PERSON] не складав та не посвідчував. Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відсутні, із заявою про відмову від спадщини він не звертався. Вищевказані обставини повністю підтвердив у ході розгляду справи представник відповідача [PERSON] адвокат Примаков К.С., в черговий раз доводячи, що [PERSON] не є одноособовим власником житлового приміщення. Таким чином, виходячи з положень ч.5\~ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що хоча й [PERSON] належним чином не оформив свої права на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яку успадкував його батько [PERSON] після смерті матері [PERSON] , однак не встиг юридично оформити, проте, він має права на цю спадщину та, відповідно, має нести тягар утримання майна, незалежності від того, коли він отримає свідоцтво про право на спадщину, пропорційно своїй частці у майні. Отже, у праві власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , частка [PERSON] складає , частка [PERSON] у правах на квартиру , відтак тягар утримання майна вони повинні нести саме пропорційно їх часткам у праві власності на квартиру. При цьому, сам по собі факт мешкання власників за кордоном не звільняє їх від обов`язку з утримання майна. Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті:\~https://tec.dp.ua\~розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, постанови Верховного Суду від\~15.03.2018 у справі №401/710/15-ц, від 18.09.2019 у справі №369/3682/16-ц, від 07.02.2024 у справі №372/2236/21, від 20.11.2024 у справі №463/6799/18). Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного КМУ, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця\~https://tec.dp.ua/plata-za-abonentske-obslugovuvannya/. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.\~Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації.\~Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період.\~Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством.\~Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених ст.16 цього Закону.\~Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.\~Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з березня 2021 року до жовтня 2024 року включно позивач нараховував відповідачам плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів, опалювальної площі житлового приміщення 61,6 кв.м., відсутності пільг, субсидії та компенсації, однак споживачі кошти за вказані послуги належним чином не сплачували, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 19\~934 грн. 58 коп. При цьому, в межах заявленого періоду з боку споживачів мали місце періодичні платежі, що сукупно склало 590 грн. 00 коп. із фактично нарахованих 20\~712 грн. 06 коп. Заборгованість по платі за абонентське обслуговування обліковується за період з 01.06.2024 до 31.01.2024 у розмірі 41 грн. 70 коп. Докази звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо\~порушення порядку надання житлово-комунальних послуг\~АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим\~у матеріалах справи відсутні. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, суд встановив, що заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 19\~934 грн. 58 коп. за період з 01.03.2021 до 31.10.2024 розрахована вірно, що підтверджується доказами у матеріалах справи. При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак вважає вірним розмір збитків, нарахованих на заборгованість в розмірі 19\~934 грн. 58 коп., що складає: інфляційні втрати 2 529 грн. 60 коп., 3% річних 633 грн. 25 коп. Позаяк, в умовах воєнного стану, введеного в Україні з 24.02.2022, у силу дію мораторію на нарахування збитків, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», що діяв з 24.02.2022 до 30.12.2023 відповідно до постанови КМУ від 29.12.2023 №1405, збитки на підставі ст.625 ЦК України на заборгованість до 30.12.2023 позивачем правомірно не нараховувались. Що стосується пені у сумі 630 грн. 94 коп., нарахованої з 30.12.2023 до 01.01.2025, то суд вважає, що її нарахування також є правомірним та проведене з урахуванням обмежень, пов`язаних з дією воєнного стану, введених Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023\~№1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану викладено у новій редакції, яка передбачає скасування з 30.12.2023 урядом скасовано дію мораторію на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, за виключенням територій, де ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації). Оскільки м. Кривий Ріг не належить до переліку таких територій, АТ «Криворізька теплоцентраль» вправі здійснювати нарахування пені на заборгованість, починаючи з 30.12.2023. Розмір нарахованої пені з 30.12.2023 до 01.01.2025 складає 630 грн. 94 коп., а наведений позивачем розрахунок є арифметично вірним. Зважаючи на те, що відповідачі отримували надані АТ «Криворізька теплоцентраль» послуги, однак оплачували їх не в повному обсязі, з урахуванням доведеності заявленого боргу за зменшеним розміром вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості з відповідачів. Звертаючись до суду з позовом в уточненій редакції, представник позивача зазначала, що хоча й зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг виникло у зв`язку із користуванням одним об`єктом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , однак частки відповідачів у праві власності чітко визначені, відтак вказана сума заборгованості підлягає стягненню з них пропорційно їх часткам у праві власності. Суд цілком з цим погоджується, виходячи з такого. Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч.1 ст.355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.2 ст.355 цього Кодексу). При цьому, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 цього Кодексу). Верховний Суд в постанові 28.11.2018 у справі №461/14558/14-ц зазначив, що «переглядаючи справу, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки вказана квартира є спільною сумісною власністю відповідачів без визначених часток, заборгованість, яку останні допустили, підлягає стягненню в солідарному порядку, і\~лише в разі визначення часток, кожен з власників відповідав би за наявну заборгованість пропорційно до своєї частки в квартирі». Так, проаналізувавши обсяг наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що у даній справі стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із відповідачів підлягає стягненню пропорційно їх часткам, тобто по 1/2 з кожного, таким чином: -із [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання\~теплової енергії за\~адресою:\~ [ADDRESS] за період з 01.03.2021 до 31.10.2024 у розмірі основного боргу 9\~967 грн. 29 коп., інфляційні втрати 1 264 грн. 80 коп., 3% річних 316 грн. 63 коп., пеню 315 грн. 47 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.06.2024 до 31.10.2024 20 грн. 85 коп.; -із [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання\~теплової енергії за\~адресою:\~ [ADDRESS] за період з 01.03.2021 до 31.10.2024 у розмірі основного боргу 9\~967 грн. 29 коп., інфляційні втрати 1 264 грн. 80 коп., 3% річних 316 грн. 63 коп., пеню 315 грн. 47 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.06.2024 до 31.10.2024 20 грн. 85 коп. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та задоволення позовних вимог (в уточненій редакції) у повному обсязі, а тому при розподілі судового збору у рівних частках між відповідачами, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» 1\~514 грн. 00 коп. судового збору. Що стосується [PERSON] , то з огляду на визнання відповідачем [PERSON] пред`явлених до неї позовних вимог, суд вважає за необхідне повернути позивачеві 757 грн. 00 коп. судового збору, що складає від загального сплаченого при поданні позову (платіжна інструкція №6212 від 13.12.2024 АТ «Ощадбанк»), за рахунок коштів з Державного бюджету України, а інші 757 грн. 00 коп. судового збору стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Питання повернення судового збору регламентовано Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787 (зі змінами та доповненнями). Суд зауважує, що 07.01.2025 набув чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 №606 «Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», яким внесено зміни до механізму повернення судового збору у випадках, визначених ст.7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до нового порядку, органи Казначейства здійснюють повернення судового збору\~в усіх випадках\~виключно на підставі електронного подання, сформованого або Державною судовою адміністрацією України, або її територіальним управлінням, або відповідним судом.\~Для повернення судового збору платнику необхідно звернутися із заявою або до Державної судової адміністрації України, або до її територіального управління, або до\~відповідного суду за місцем розгляду справи. Таким чином, для повернення судового збору за судовим рішенням, що набрало законної сили, платнику необхідно звернутися до суду із заявою, зміст якої повинен відповідати п.5 Порядку, і вказати дату та номер судового рішення. Разом із заявою про повернення коштів судового збору з бюджету платником також подається оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Outcome: approved