Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки - [PERSON] , в якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №3186818 від 06.06.2021 в сумі 27297,50 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №3186818, відповідно до умов якого, кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язувався повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до положень договору: сума кредиту (загальний розмір) складає: 6 100,00 грн, строк кредиту становить 30 днів. Проценти за користування кредитом: 2 287,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту: 610.00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту виконало належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 6100,00 грн відповідачу. У порушення умов договору, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку, становить 27297,50 грн. 29.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» (первісний кредитор) відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №3186818 від 06.06.2021. Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 27 297,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6100,00 грн; заборгованість за відсотками - 20587,50 грн, заборгованість за комісією - 610,00 грн. Тому позивач просить суд стягнути на його користь з відповідачки вказану суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила слухати справу без її участі. Позовні вимоги визнала частково, а саме: заборгованість за тілом кредиту, відсотки за користування кредитом в межах дії договору. Окрім цього, просила зменшити витрати на правову допомогу до 3000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №3186818 (далі - Договір №3186818), відповідно до умов якого, кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язувався повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 7-10). Відповідно до п.п. 1.2 Договору №3186818, сума (загальний розмір) кредиту становить 6100.00 гривень. Відповідно до п.п. 1.3 Договору №3186818, кредит надається загальним строком на 30 днів з 06.06.2021р. Відповідно до п.п. 1.4 Договору №3186818, термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 06.07.2021. Відповідно до п.п. 1.5.1. Договору №3186818, комісія за надання кредиту: 610.00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.п. 1.5.2. Договору №3186818, проценти за користування кредитом: 2 287,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту. Відповідно до п.п. 1.6. Договору №3186818,стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. До договору додано: Графік платежів, а також паспорт споживчого кредиту (а.с. 11-12). Вищевказаний кредитний договір та його складові були підписані споживачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (W95224). Згідно довідки про ідентифікацію вбачається, що [PERSON] з якою укладено Договір №3186818, ідентифікована ТОВ «МІЛОАН». Позичальник підписала договір аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W95224, відправленого 05.06.2021 о 23:06 на номер телефону [NUMBER] (а.с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за Договором №3186818 виконало належним чином, перерахувавши на банківську картку [PERSON] кредитні кошти в сумі 6 100,00 грн, що підтверджується платіжним доручення №48057571 від 06.06.2021 (а.с. 14). Видача кредиту [PERSON] в сумі 6 100,00 грн та нарахування відповідних відсотків також підтверджується Відомістю про щоденні нарахування та погашення та Випискою з особового рахунку за [NUMBER] (а.с. 14-15). Згідно вказаного розрахунку, заборгованість [PERSON] становила 27 297,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 100,00 грн; заборгованість за відсотками - 20 587,50 грн, заборгованість за комісією - 610,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За частинами 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Договір підписаний відповідачкою [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. 29.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» (первісний кредитор) відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №3186818 від 06.06.2021 (а.с. 16-24). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором №3186818 від 06.06.2021. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором №3186818 від 06.06.2021, заборгованість [PERSON] становить 27297,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6100,00 грн; заборгованість за відсотками - 20587,50 грн, заборгованість за комісією - 610,00 грн(а.с. 12-13). Відносно розрахунку заборгованості наданого позивачем, суд зазначає наступне. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Таким чином, обов`язок щодо повернення коштів за кредитним договором має абсолютний характер і його невиконання можливо виключно у визначених законом випадках. Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи презумпцію правомірності укладених між сторонами кредитних договорів такі договори у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених ними прав і обов`язків сторін. Доказів повного виконання умов Договором №3186818 від 06.06.2021 року та повернення коштів відповідачка не надала, що в загальному, свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Проте загальний розмір заборгованості позивачем визначено невірно і такий підлягає перерахунку. Так, відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Договір №3186818 від 06.06.2021 укладено на строк користування кредитом 30 днів з 06 червня 2021 року по 06 липня 2021 року. Відтак, в межах строку кредитування відповідачка повинна була повернути кредит та сплатити відсотки і саме в межах цих строків має відбуватись нарахування відсотків, тоді як позивач обраховує зазначені відсотки за договором позики до 04 вересня 2021 року, що не відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду. Як уже зазначалось вище, за Договір №3186818 від 06.06.2021 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 6 100,00 гривень на строк 30 днів із сплатою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту, що становить 2 287,50 гривень в місяць. Отже, за цим договором позики відповідачка зобов`язана сплатити: тіло кредиту в сумі 6 100,00 грн; заборгованість за відсотками в сумі 2 287,50 грн. Окрім цього, суд вважає, що позивачем правомірно стягується комісія за надання кредиту в сумі 610,00 грн, яка була нарахована відповідно до п.п. 1.5.1. Договору №3186818, за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Враховуючи викладене загальна заборгованість повинна становити 8 997,50 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 100,00 грн; заборгованість за відсотками - 2 287,50 грн, заборгованість за комісією - 610,00 грн. Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат по справі, суд вказує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо судових витрат на оплату судового збору, суд зазначає, що позивач надав суду докази сплати ним судового збору в сумі 2 422,40 грн (платіжна інструкція № 12982 від 26.06.2025 року). Оскільки позов задоволено частково, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до заявлених позовних вимог, а саме в сумі 798,44 грн з розрахунку: 8 997,50 грн х 2 422,40грн / 27 297,50 грн = 798,44 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Позивач зазначає, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн, що підтверджується Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0605 від 06.05.2025 року (а.с. 28), Актом №1784 наданих послуг від 23.06.2025 року (а.с. 29), Детальним описом наданих послуг до Акту №1784 наданих послуг від 23.06.2025 року (а.с. 29). Оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогупідлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2 307,26 грн з розрахунку: 8 997,50 грн х 7 000,00 грн / 27 297,50 грн = 2 307,26 грн.

Outcome: partial