Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 24700,00 грн за кредитним договором № 5181413 від 24.01.2021, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», а також стягнення судових витрат у справі. Оскільки всупереч підписаній угоді, відповідач не виконав умови договору, не сплатив відсотки за користування коштами, своєчасно не здійснив повне погашення коштів за кредитним договором, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Згідно ухвали судді від 21.08.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), а також витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» письмові докази щодо факту належності банківської картки відповідачу, інформації щодо транзакції грошових коштів згідно кредитного договору від 24.01.2021, тощо. 19.09.2025 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Крім того, зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що саме відповідач уклав із ТОВ «Мілон» вказаний кредитний договір, та заперечив щодо підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Також просить врахувати факт спливу строку позовної давності, оскільки з моменту, коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, минуло більше ніж три роки. 22.09.2025 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшли витребувані ухвалою судді докази. Представник відповідача 25.09.2025 подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав вимоги, що заявлені в позові. В обґрунтування своєї позиції вказав, що кредитний договір від 24.01.2021 укладений в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а до підписання договору здійснювалася ідентифікація особи Позичальника за допомогою системи BankID Національного банку України. Вважає, що в матеріалах справи містяться усі належні та допустимі докази факту переходу права вимоги від ТОВ «Мілон» до позивача за кредитним договором № 5181413. Щодо спливу строків позовної давності, представник зазначає, що відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк звернення до суду з вказаними вимогами не було пропущено. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.01.2021 відповідач [PERSON] подав до ТОВ «Мілоан» в електронному вигляді Анкету-заяву на кредит № 5181413 (а.с.15). \~ \~ \~ \~24.01.2021\~між [PERSON] \~та ТОВ\~«Мілоан» укладено\~Договір про\~споживчий кредит\~№5181413\~(індивідуальна\~частина)шляхом\~підписання відповідачем\~кредитного договору\~електронним підписом\~з одноразовим\~ідентифікатором (а.с.16-21). Факт ідентифікації позичальника та надання йому відповідного одноразового ідентифікатора «S63143» підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан», котра міститься в матеріалах справи (а.с.22). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Кредитний договір укладений в електронному вигляді відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». \~ \~ \~ \~Укладення Кредитного договору здійснене в електронній формі в особистому кабінеті [PERSON] , що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, доступ до якої забезпечено відповідачу [PERSON] через сайт та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1 Договору). Дані обставини спростовують доводи відповідача щодо відсутності доказів укладення кредитного договору №5181413 саме між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] .. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~умов Договору\~24.01.2021\~ [PERSON] \~надано кредит\~у розмірі\~5000,00\~грн загальним\~строком на\~30\~днів з\~24.01.2021 до 23.02.2021 (п.п. 1.3, 1.4). \~ \~ \~ \~Пунктом 1.5.1 Договору передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово. Згідно із п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом становлять 3750,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору (п. 2.2.2 Договору). Відповідно до п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2.процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) процентної ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовахзгідно п. 2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою процентною ставкою згідно п. 1.6. Договору. Згідно п. 2.3.1.1 договору, пролонгація на пільгових умовах здійснюється таким чином: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі-Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 2.3.1.2 договору, пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором №5181413 від 24.01.2021 виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням №38173666 від 24.01.2021, що міститься в матеріалах справи (а.с.23). Факт належності банківської картки № [NUMBER] відповідачу та отримання кредитних коштів в розмірі 5000,00 грн 24.01.2021 підтверджується інформацією, що надійшла від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що є банком-емітентом вказаної банківської картки (а.с.63). 14.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №68-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і Боржниками (Портфель заборгованості) (п.1.1. Договору) (а.с.26-30). Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №68-МЛ від 14.05.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 24700,00 грн (а.с.31). З представлених позивачем відомостей про щоденні нарахування за кредитним договором №5181413 та змісту позовної заяви вбачається, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складається з: заборгованості за тілом кредиту -\~5000,00 грн; заборгованості за відсотками\~- 18750,00 грн; заборгованості за комісією 950,00 грн, а всього на загальну суму 24700,00 грн (а.с.24-25). Відповідач зобов`язання по поверненню коштів, отриманих згідно укладеної угоди не виконав в зазначений строк, а згідност.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2\~ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі -\~ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~ст.1077 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.1\~ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1\~ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Щодо тверджень відповідача про сплив строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч.3 ст.263 ЦК України). Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023. Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває до цього часу. Таким чином, враховуючи, що строк повернення кредиту настав 24.04.2021 з урахуванням пролонгації, відповідно, з цієї дати розпочав свій перебіг строк позовної давності, але з 12.03.2020 на території України установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023 та під час якого строки позовної давності були продовжені, а також те, що з 24.02.2022 на території України введено правовий режим воєнного стану, що продовжений до цього часу та в період дії якого перебіг позовної давності зупинено, що спростовує відповідні заперечення відповідача. Решта доводів та заперечень відповідача висновків суду по суті позовних вимог не змінюють. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303-А, п.29). Враховуючи встановлені судом обставини та надані позивачем докази, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості, в т.ч. тіла кредиту, нарахованих відсотків та комісії за кредитним договором підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про необхідність їх часткового стягнення з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч.8\~ст.141 ЦПК України: розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, представником позивача долучено до матеріалів справи договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, предметом якого є надання юридичної допомоги позивачу в цілому, а не у конкретній справі (а.с.37). Також долучено акт наданих послуг (правової (правничої) допомоги) у даній цивільній справі №601 від 05.08.2025 на суму 8000,00 грн та детальний опис наданих послуг у справі до Акту №601 від 05.08.2025 (а.с. 38, 39). Отже, складання типової позовної заяви оцінено у 8000,00 грн. При цьому ціна позову становить 24700,00 грн. Суд вважає таку вартість послуг з правничої допомоги вочевидь завищеною та не співрозмірною з обсягом виконаної роботи. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved