Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось з позовом до [PERSON] та просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором в сумі 21160 гривень, у тому числі: 8000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11640 гривень - заборгованість за відсотками, 1520 - заборгованість за комісією. Свої вимоги мотивує тим, що 30 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3447632, який було підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення не виконала, у результаті чого і виникла зазначена вище заборгованість. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило право вимоги за зазначеним вище кредитним договором, а позивач набув всі права кредитора за кредитним договором й має право вимоги до відповідача. Ухвалою суду від 23 липня 2025 року постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 25 липня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано письмові докази. Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, просять справу розглядати без їх участі, представник позивача позовні вимоги підтримує, відповідач щодо задоволення позову заперечують. 21 серпня 2025 року відповідач подала відзив на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про дотримання порядку укладання договору, отримання нею кредитних коштів та їх розмірі, не доведено обґрунтованості заявленої суми заборгованості по нарахованих відсотках, не надано виписки з рахунку відповідача, з якої б убачався факт користування нею банківською карткою, рахунком. Також посилається на те, що позивачем було пропущено загальну позовну давність, передбачену статтею 257 ЦК України. 28 серпня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якому просить позов задовольнити, зважаючи на те, що аргументи, зазначені відповідачем у відзиві є безпідставними та такими , що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Судом встановлено, що 30 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем в електронній формі укладено договір про споживчий кредит №3447632 (надалі-Договір), згідно з яким обумовлювалось надання останній кредиту у сумі 8000 гривень на строк 15 днів, термін повернення кредиту 14 серпня 2021 року (пункти 1.3, 1.4. Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 12520 гривень (пункт 1.5 Договору). Комісія за надання кредиту складає 1520 гривень, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово (пункт 1.5.1. Договору), проценти за користування кредитом 3000 гривень, які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2. Договору), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6. Договору). Пунктом 2.1. Договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок. Пунктом 2.4.1. Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно пункту 1.4. договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Згідно з пунктами 6.1. та 7.1. Договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту. Клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір про споживчий кредит №3447632 від 30 липня 2021 року, була ідентифікована товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Акцепт договору підписаний позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора J88863, відправленого на номер телефону [NUMBER] . 30 липня 2021 року відповідачу перераховано на її картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] кошти у сумі 8000 гривень. Зазначені обставини підтверджуються копіями анкети-заяви на кредит №3447632 від 30 липня 2021 року, договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) №3447632 від 30 липня 2021 року, графіку платежів за договором, який є додатком №1 до договору про споживчий кредит, паспорту споживчого кредиту№3447632, довідки про ідентифікацію, платіжного доручення №52494155 від 30 липня 2021 року, відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду №20.1.0.0.0./7-250801/30977-БТ від 08 серпня 2025 року. 27 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу, за умовами якого перше передало позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач у свою чергу прийняв належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, про що свідчить копії договору факторингу №78-МЛ від 27 жовтня 2021 року, витягу з Реєстру боржників від 27 жовтня 2021 року, акту приймання-передачі Реєстру боржників від 27 жовтня 2021 року та платіжного доручення №47818 від 27 жовтня 2021 року. 10 липня 2025 року позивачем було направлено відповідачу претензію про виконання зобов`язання за кредитним договором №№3447632 від 30 липня 2021 року й погашення заборгованості у сумі 21160 гривень. Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3447632 від 30 липня 2021 року відповідачу 30 липня 2021 року було надано кредит в сумі 8000 гривень та нараховано комісію в сумі 1520 гривень, також нараховувались проценти згідно з п.1.5.2. договору протягом періоду з 31 липня 2021 року по 14 серпня 2021 року в сумі , згідно з п.1.6, 2.3.1.2. договору з 15 серпня 2021 року по 13 жовтня 2021 року в сумі. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отож, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відтак будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. З наданих представником позивача письмових доказів вбачається, що кредитний договір з відповідачем був укладений в електронній формі, остання підписала анкету-заяву, кредитний договір з додатком №1 до нього, паспорт споживчого кредиту аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, відправленого на номер її мобільного телефону, при цьому ознайомилась з правилами кредитування. У той же день після підписання вказаних документів на картковий рахунок відповідача первісним кредитором були перераховані кошти у сумі, обумовленій кредитним договором. З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що не було дотримано порядку укладання договору, про її необізнаність зі змістом договору та про відсутність доказів про перерахування їй коштів, оскільки ці обставини спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За правилами статті 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Ураховуючи викладене, суд вважає, що відповідач порушила договірні зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором й має сплатити заборгованість позивачу, до якого перейшло право вимоги за цим договором, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Оцінюючи посилання відповідача на необґрунтованість заявленої суми заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зважає на таке. У пункті 2.3. Договору викладені положення щодо його пролонгації. Пунктом 2.3.1. Договору вказано, що продовження строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах наступним чином: - на пільгових умовах (пункт 2.3.1.1.) позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Також цим пунктом визначені періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. Договору; - на стандартних (базових) умовах (пункт 2.3.1.2) позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування ( з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, наведеною в пункті 1.6. Договору. Зі змісту Відомості про щоденні нарахування та погашення за договором убачається, що проценти за користування кредитом протягом строку кредитування з 31 липня по 14 серпня 2021 року нараховувались за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. Договору. Надалі після завершення строку кредитування, коли відповідач фактично продовжувала користуватись кредитними коштами, не погашала заборгованість за Договором, відбулась пролонгація на стандартних (базових) умовах, й протягом 60 днів у період з 15 серпня по 13 жовтня 2021 року проценти за користування кредитом нараховувались за ставкою, наведеною в пунктах 1.6., 2.3.1.2. Договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом нараховані на підставах, в розмірах та протягом періодів строку, визначених Договором, у межах його дії, а тому посилання відповідача на необґрунтованість суми нарахованих відсотків є безпідставними. Окрім цього, бездоказовими є твердження відповідача про те, що вона не ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту, оскільки, як зазначалось вище, продовження строку кредитування може бути ініційовано позичальником шляхом вчинення певних активних дій, як то сплатою комісії за управління та обслуговування кредиту та сплатою певної частки заборгованості по кредиту, й лише на пільгових умовах. У даному випадку пролонгація відбулась на стандартних (базових) умовах, яка не передбачає відповідної ініціативи позичальника, а настає при продовженні користування позичальником кредитними коштами. Щодо застосування за заявою відповідача позовної давності, суд враховує таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як встановлено статтею 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Разом з цим, перебіг позовної давності був зупинений протягом періоду з 02 квітня 2020 року по 03 вересня 2025 року на підставі Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» № 3450-IX від 08 листопада 2023 року. Відновлення перебігу строку позовної давності відбулось з 04 вересня 2025 року після набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-IX від 14 травня 2025 року. З матеріалів справи вбачається, що на час укладення з відповідачем кредитного договору (30 липня 2021 року), на момент виникнення права вимоги за цим договором (14 серпня 2021 року), а також на момент звернення позивача з цим позовом (16 липня 2025 року) перебіг строку позовної давності був зупинений, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у позові у зв`язку зі спливом позовної давності. У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 8000 гривень. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представник надав копії договору про надання правничої допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Апологет», акту наданих послуг №1156 від 06 липня 2025 року, детального опису наданих послуг до акту №1156 від 06 липня 2025 року, ордеру на надання правничої допомоги серії ВС №1381377 від 02 липня 2025 року. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на зазначене й враховуючи подані представником позивача докази на підтвердження витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 8000 гривень підлягають відшкодуванню з відповідача. При цьому суд враховує, що у відзиві на позов відповідач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 гривень не обґрунтовані, однак зважає на те, відповідач не наводить жодних доводів на підтвердження відповідних обставин, не спростовує зазначених вище доказів, наданих представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу, й вважає заперечення відповідача безпідставними. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок, в порядку статті 141 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved