Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокат АБ «Кульчицький та партнери» Кульчицький О.С., засобами поштового зв`язку 20.05.2025 року скерував у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві вказаного суду 26.05.2025 року за вх. № 9444, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» 61 650 грн. 00 коп. страхового відшкодування витрат, понесених на лікування, а також 3 082 грн. 50 коп. страхового відшкодування моральної шкоди, а всього - страхового відшкодування у розмірі 64 732 грн. 50 коп.. Судові витрати у справі позивач [PERSON] при ухваленні рішення просить покласти на відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС». Вимоги позовної заяви вмотивовані тим, що 08.11.2023 року на ділянці автошляху М06 сполученням «Київ-Чоп» (674 км), що у с. Козьова Стрийського району Львівської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного автомобіля марки SCANIA моделі P114GA4X2NA34, із напівпричепом марки WIELTON NS34FT, під керуванням [PERSON] , автомобіля марки MERCEDES-BENZ моделі VITO, під керуванням [PERSON] та автомобіля марки DACHIA моделі LODGI, під керуванням позивача [PERSON] .. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач [PERSON] , пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження, а транспортний засіб марки DACHIA моделі LODGI зазнав механічних пошкоджень. На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС». 06.02.2025 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» із заявою про виплату страхового відшкодування витрат, понесених на лікування, в загальному розмірі 61 650 грн., та відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 082 грн. 50 коп.. Позивачем [PERSON] 03.04.2025 року від відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» отримано лист з вимогою надати рішення суду у кримінальній справі щодо обвинувачення [PERSON] , однак, станом на день подання позову, досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023141300000266 від 08.11.2023 року не завершено з тієї підстави, що [PERSON] перебуває у розшуку. При цьому, позивач [PERSON] вважає, що наведена обставина не може служити підставою для відмови у здійсненні йому страхової виплати, а невиплата відповідачем АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» страхового відшкодування у встановлений законом строк є фактично безпідставною відмовою у страховій виплаті. Відповідач АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС»у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву [PERSON] до нього, з участю третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] ,про стягнення страхового відшкодування, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 24.06.2025 року, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, йому вручена ще 24.06.2025 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет. Відповідно, відповідач АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС»свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів. Третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] до АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», з його участю як третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача,про стягнення страхового відшкодування, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 24.06.2025 року, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається такою, що йому вручена ще 02.07.2025 року. Відповідно, третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] ,свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Заяви та клопотання учасників справи. Будь-яких заяв чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, ані до Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ані до Сколівського районного суду Львівської області, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Саса С.С. від 30.05.2025 року справу за єдиним унікальним номером 456/2799/25 та номером провадження 2/456/1410/25, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил альтернативної підсудності, визначених у ч. 3 ст. 28 ЦПК України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за місцем заподіяння шкоди, котрим є ділянка автошляху М06 сполученням «Київ-Чоп» (674 км), що у с. Козьова Стрийського району Львівської області. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 24.06.2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглянути цю справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників, та без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Інші процесуальні дії у цій справі ані Стрийським міськрайонним судом Львівської області, ані Сколівським районним судом Львівської області не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023141300000266 від 08.11.2023 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.11.2023 року, протоколу допиту свідка [PERSON] від 10.11.2023 року, протоколу допиту свідка [PERSON] від 10.11.2023 року, 08.11.2023 року на ділянці автошляху М06 сполученням «Київ-Чоп» (674 км), що у с. Козьова Стрийського району Львівської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного автомобіля марки SCANIA моделі P114GA4X2NA34, із напівпричепом марки WIELTON NS34FT, під керуванням [PERSON] , автомобіля марки MERCEDES-BENZ моделі VITO, під керуванням [PERSON] та автомобіля марки DACHIA моделі LODGI, під керуванням позивача [PERSON] , внаслідок котрої водій [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження, а транспортний засіб марки DACHIA моделі LODGI зазнав механічних пошкоджень. На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС». Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні зупинено у зв`язку із перебуванням [PERSON] у розшуку. Виконаним у межах зазначеного кримінального провадження висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2326-E від 20.11.2024 року стверджується, що обрана водієм [PERSON] швидкість руху не відповідала вимогам пункту 12.1. Правил дорожнього руху, і, оскільки такі дії спричинили небезпеку для руху водіям: зустрічних транспортних засобів, дана невідповідність перебуває у причинному зв`язку з фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, таким висновком встановлено відсутність в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] таких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, котрі в перебували у причинному зв`язку з фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Матеріальна шкода, завдана позивачеві [PERSON] у зв`язку із його лікуванням внаслідок отриманих у вказаній дорожньо-транспортній пригоді тілесних ушкоджень, підтверджується зібраними доказами, з-поміж іншого: копією консультативного висновку спеціаліста від 23.11.2023 року; копією розшифровки дослідження МРТ від 19.11.2023 року; копією висновку первинної консультації від 06.12.2023 року; копією висновку пункційної вертебропластики від 07.12.2023 року; копією Витягу з реєстру платників податків, Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підпиємців та громадських формувань, Витягу відомостей з Ліцензійного реєстру МОЗ щодо ТзОВ «Нейроспайн»; копією квитанції №1-230952 від 23.11.2023 р. на суму 450 грн.; копією фіскального чеку від 19.11.2023 р. на суму 2 800 грн.; копією акту надання послуг №553 від 06.12.2023 року; копією фіскального чеку від 06.11.2023 року на суму 1 000 грн.; ???копією акту надання послуг №554 від 07.12.2023 року; копією фіскального чеку від 07.12.2023 року на суму 20 500 грн.; копією рахунку-фактури №TP-118 від 06.12.2023 року; копією платіжної інструкції від 06.12.2023 року на суму 35 400 грн.; копією акту наданих послуг від 06.09.2023 року від 06.03.2024 року; копією фіскального чеку від 06.12.2023 р. на суму 1 500 грн.; копією запису з медичної карти; копією висновку експерта № 66 за результатами судово-медичної експертизи. Судом встановлено й те, що позивач [PERSON] у встановленому порядку звернувся до відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» із заявою про виплату страхового відшкодування, на котру отримав відповідь від 03.04.2025 року за вих. №1012-11, за змістом котрої зазначена ним дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було заподіяно шкоду здоров?ю [PERSON] , сталася за участю трьох транспортних засобів, отже, у вказаній дорожньо-транспортній пригоді мав місце факт взаємодї кількох джерел підвищеної небезпеки (тобто у розглядуваній нами дорожньо-транспортній пригоді - трьох транспортних засобів). Відтак, до отримання відповідачем АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС»обвинувального вироку з відміткою про набрання ним законної сили, у вказаного відповідача відсутній обов`язок у проведенні будь-яких страхових виплат. Релевантні норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням розміру майнової шкоди, заподіяної у тому числі джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частина 1 ст. 22 ЦК України, передбачає, що особі якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. В силу ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно роз`яснень, котрі містяться у пунктах 4, 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особа не зобов`язана звертатися безпосередньо до страховика з метою вирішення питання страхового відшкодування, що не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Така правова позиція сформована 16.09.2022 року та міститься у постанові Верховного Суду від 19.05.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 389/807/20. За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи. За змістом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених у ч. 1 і пунктом 3 ч. 2 ст. 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом. Відсутність судового рішення в кримінальному провадженні, яким встановлена вина водія у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Така правова позиція сформована 13.01.2023 року і міститься у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 208/4598/21. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стягнення з винуватця дорожньо-транспортної пригоди морального відшкодування на користь потерпілих не звільняє страховика від обов`язку відшкодування моральної шкоди цим особам, але таке відшкодування має здійснюватися в межах лімітів відповідальності, встановлених законом і договором страхування. Відповідна правова позиція сформована 02.05.2025 року і викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2025 року за єдиним унікальним номером судової справи 214/3305/23. Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суди не врахували, що статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю. При цьому згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідна правова позиція сформована 11.04.2021 року і викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 357/12069/14-ц. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів, наведених у цій справі, суд у першу чергу вважає за необхідне наголосити на тому, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, підсумовуючи усе вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення страхового відшкодування витрат, понесених на його лікування, котрі документально підтверджені, як і страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, належить задовольнити і ці витрати вказаного позивача на лікування та на відшкодування моральної шкоди слід стягнути у судовому порядку з відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС». Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я) на пункту 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то такі судові витрати та підставі ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь держави з відповідача АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», у розмірі 1 211 грн. 40 коп.. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, зокрема, й витрат за отриману професійну правничу допомогу, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved