Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» (далі ТОВ\~«ВІН ФІНАНС») через систему «Електронний суд» подало до Дніпровського районного суду міста Києва зазначений позов. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 21 липня 2018 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІНЕРО» (далі ТОВ «ДІНЕРО») та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № L5046341 у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ДІНЕРО» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу, позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до пунктів 6.5, 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії позичальник погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам у тому числі з метою стягнення боргів. 01 липня 2019 року ТОВ «ДІНЕРО» і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі ТОВ\~«ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») уклали договір відступлення права вимоги №\~01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за договором кредитної лінії №\~L5046341 від 21 липня 2018 року. Станом на дату укладення договору відступлення права вимоги від 01 липня 2019 року №\~01072019 сума заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором від 21 липня 2018 року № L5046341 становила 28\~646 грн, яка складається з тіла кредиту 14\~132 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 595 грн, та інші платежі (комісія, пеня) 14\~514 грн. 25 липня 2024 року змінено найменування ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ\~«ВІН ФІНАНС». Заборгованість відповідача перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС» на час звернення до суду з позовом становить 44 130,77 грн, яка складається із: заборгованості за кредитним договором 28\~646 грн, сума збитків з урахуванням 3% річних 2 580,71 грн, інфляційних втрат 12 904,06 грн. Оскільки відповідач не повернув кошти за кредитним договором ні первісному кредитору, ні\~новому, ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з метою захисту своїх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, позивач просив вирішити питання судових витрат. На підставі викладеного, ТОВ «ВІН ФІНАНС» просило суд: 1. Стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2018 року № L5046341 у розмірі 44 130,77 грн; 2. Стягнути із [PERSON] на його користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року справу направлено за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області. У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Гізатуліної Н. М. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Як вбачається із Довідок про доставку електронного документа до Електронного кабінету позивача, його представника копія ухвали суду про відкриття провадження доставлена 21\~березня 2025 року. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25\~квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019\~року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15\~червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавав, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх\~дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Розглядаючи дану справу про стягнення заборгованості, суд має встановити такі обставини: чи було укладено кредитний договір, чи належним чином сторони цього договору виконали свої зобов`язання, якщо має місце порушення зобов`язання, ким воно допущено та в чому полягає, чи наявна у відповідача заборгованість за кредитним договором, та чи має позивач право вимагати стягнути на його користь таку заборгованість. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що позивач подав до суду Загальні умови договору кредитної лінії ТОВ\~«ДІНЕРО». Загальні умови не містять електронного підпису позичальника. Указував, що 21 липня 2018 року між ТОВ «ДІНЕРО» та [PERSON] було укладено електронний договір кредитної лінії (короткостроковий кредит) № AG9736710. Вказаним договором передбачені такі умови: ліміт кредитної лінії 10 000 грн; сума кредиту 3\~500 грн; відсоткова ставка, в день для початково зазначеної тривалості кредиту 1,71 %; відсоткова ставка, в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту 1,5 %; потенційний ліміт кредитної лінії 20 000 грн; надана сума кредиту 3 500 грн; загальна сума кредиту 4 337 грн; реальна річна відсоткова ставка 623,11 %; дата повного погашення 04\~серпня 2018 року; пеня, якщо є 1,50 %. До вказаного договору сторонами було укладено ряд додаткових угод від 22 липня 2018\~року № AM4187271, від 24 липня 2018 року № AM8713004, від 25 липня 2018 року №\~AM7936094, від 25 липня 2018 року № AM3867998, від 26 липня 2018 року №\~AM7808377, від 28 липня 2018 року № AM3383638, від 10 серпня 2018 року №\~AM4465058, від 01 вересня 2018 року №\~AM6263368. Проте, ані вищезгадані додаткові угоди до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG9736710 від 21 липня 2018 року, ані паспорти споживчого кредиту до них не містять електронного підпису позичальника. Із виписки по рахунку за договором № AG9736710 (L5046341), за\~підписом представника ТОВ\~«ДІНЕРО» Зичкова\~С.В., вбачається, що станом на 15 липня 2019 року позичальник [PERSON] має заборгованість на суму 28\~646 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 14\~132 грн, заборгованість за процентами для початкового значення тривалості 595\~грн, заборгованість за штрафом/пенею 7\~289 грн, заборгованість за комісією за\~підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю 6 630 грн. Відповідно до копії Договору відступлення прав вимоги від 01 липня 2019 року № 01072019 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги щодо відповідача. Як вбачається з п. п. 6.2, 6.2.2 Договору відступлення прав вимоги від 01 липня 2019 року №\~01072019 оформлення відступлення права вимоги відбувається в наступному порядку: сторони підписують акти прийому-передачі та кредитор передає новому кредитору в електронному вигляді реєстри боржників, що передаються кредитором новому кредитору в рамках даного договору. Для підтвердження дійсності прав вимог, що відступаються, кредитор надає новому кредиторові документацію в порядку, передбаченому цим договором. Наказом від 25 липня 2024 року № 55-к «Про зміну назви ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на виконання протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» від 25 липня 2024 року № 1706 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» з 25\~липня 2024 року перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС». До позову додано розрахунок суми заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2018\~року № L5046341 інфляційних втрат та 3 % річних, відповідно до якого загальний розмір заборгованості у період прострочення грошового зобов`язання становить 1097 днів та складається з наступного: 28\~646 грн сума боргу, 12 904,06 грн інфляційне збільшення, 2\~580,71 грн штрафні санкції, а всього 44 130,77 грн. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Згідно статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21 дійшов висновку про те, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Звертаючись до суду з позовом, позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів від ТОВ «ДІНЕРО» на виконання договору, щодо якого заявлено вимогу у цій справі. Суд звертає увагу, що надані позивачем докази укладення між ТОВ «ДІНЕРО» та відповідачем кредитних договорів не містять підпису відповідача, у тому числі й одноразового ідентифікатора, а лише містять напис «електронний підпис» в графі «позичальник» без ідентифікуючих даних, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення відповідача саме з тими документами, які були надані позивачем до суду. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до п. 16.1. ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України (пункт 17.1 статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Згідно з пунктами 19.1,19.2 статті 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У матеріалах справи міститься документ назва якого зазначена як «Виписка з рахунку станом на 15 липня 2019 року», в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків по кожному дню та сформовано колонки із кінцевим результатом калькуляції у вигляді зального розміру заборгованості. Однак вказаний документ не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей бух обліку, адже відповідачу не відкривався банківський рахунок у системі первісного кредитора і даний документ не є випискою по банківському рахунку первісного кредитора, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. При цьому вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Враховуючи викладене, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «ДІНЕРО» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача. У зв`язку з викладеним, суд вважає недоведеним факт надання кредитних коштів за цими договорами та існування кредитної заборгованості у зазначеному позивачем розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Для підтвердження факту відступлення права вимоги, позивач повинен надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлений та підписаний договір про відступлення права вимоги, реєстр боржників, що передається кредитором новому кредитору згідно із вказаним договором, акт прийому-передачі, а також докази на підтвердження оплати за договором. Звертаючись до суду з позовом позивач вважає себе кредитором, право вимоги до якого перейшло на підставі договору відступлення права вимоги. Однак суду не надано акт прийому-передачі до договору відступлення права вимоги, який підписаний уповноваженими особами товариств, а також витяг з реєстру боржників якими би підтверджувалося набуття останнім права вимоги саме до відповідача та доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги 01 липня 2019 року №01072019. Суд вважає, що з наданих до позовної заяви доказів не можливо встановити факт як виникнення кредитних зобов`язань, отримання відповідачем кредитних коштів, так і набуття позивачем права вимоги до відповідача. На підставі викладеного в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на\~позивача.

Outcome: dismissed