Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через свого представника адвоката Усенка М.І. 23.07.2025 звернувся в Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, які складаються з витрат на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовна заява обґрунтована тим, що 15.12.2020 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 2343820, згідно з умовами якого відповідач отримав 15000 грн., зі сплатою комісії та процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Вказував, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму, відповідач зі свого боку не виконав умов договору. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №65-МЛ від 23.03.2021, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 2343820 від 15.12.2020, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Зазначав, що сума заборгованості відповідача становить 65880,00 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 15000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 49725,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 1155,00 грн. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2343820 від 15.12.2020 в сумі 65880,00 грн. на користь ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04.08.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено на 12:00 год. 04 вересня 2025 року. За клопотанням представника відповідача справа була відкладена на 09:00 год. 23 вересня 2025 року. 12.09.2025 через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позов, клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнає повністю Вважає позов не обґрунтованим, не підтверджений належними та допустимими доказами, а саме не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Також вказує, що позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Та надає свій розрахунок процентів за користування відповідачем коштами. Щодо стягнення комісії у розмірі 1155,00 грн., вважає воно суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування». 18.09.2025 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Вважає аргументи відповідача викладені у відзиві безпідставними та такими що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання. Кредитні кошти було отримано відповідачем, а відтак є необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором. Щодо стягнення процентів, вказує що укладаючи договір відповідач виявив свою волю на його укладення, підписавши договір на умовах кредитодавця. Тому позов підлягає задоволенню. Позивач в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи без участі його представника. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Надали заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 15.12.2020 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 2343820, згідно з умовами якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 15000,00 грн., зі сплатою комісії, процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання відповідно до графіку сплати кредитних коштів. Встановлено, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, відповідач не виконав умов договору. В подальшому між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 65-МЛ від 23.03.2021, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 2343820 від 15.12.2020, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Оскільки відповідач [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконав, своєчасно, в порядку, передбаченому договорами, кошти в повному обсязі не повернув, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за укладеним договорам заявлені обґрунтовано. При вирішенні питання щодо розміру заборгованості судом враховується таке. Сума заборгованості відповідача, щодо якої позивачем порушено питання про стягнення в судовому порядку, становить 65880,00 грн. відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 65-МЛ від 23.03.2021, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 15000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 49725,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 1155,00 грн. За умовами укладеного відповідачем договору № 2343820 від 15.12.2020 сторони визначили строк кредиту до 14.01.2021. Також сторони договору визначили загальні витрати позичальника, пов`язані з кредитом 1155,00 грн комісія та 4725,00 грн проценти, які нараховуються за ставкою 1,05 %. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Суд звертає увагу, що позивачем не було надано детального розрахунку нарахованих процентів у заявленому розмірі 49725,00 грн., а саме не вказано розміру процентної ставки. Як вказувалося вище, відповідно до п. 1.4 кредитного договору № 2343820 від 15.12.2020 року, термін повернення кредиту визначено 14.01.2021 року. Отже, обґрунтованими є розрахунок відповідача викладеного у відзиві на позов, та який відповідає вимогам п.1.5.2. кредитного договору № 2343820 від 15.12.2020 щодо процентів за користування кредитом в період з 15.12.2020 року по 14.01.2021 року у розмірі 4725,00 грн. В зв`язку з чим позов про стягнення процентів в розмірі 4725,00 гривень підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією, то суд зазначає таке. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування"). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 рокуостання редакція до набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомленняспоживачапровідкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладені кредитного договору, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення п.1.5.1 Договору № 2343820 від 15.12.2020 та анкети заявки на кредит № 2343820 від 15.12.2020, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту, є нікчемними. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст.236 ЦК України). Оскільки умови договору про встановлення плати за обслуговування кредитного договору № 2343820 від 15 грудня 2020 року є нікчемними, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1155,00 грн заборгованості по комісії не підлягають до задоволення. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2343820 від 15.12.2020 в сумі 19\~725,00 грн. на користь ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» з частковим задоволенням позовних вимог. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було сплачено вірну суму судового збору в розмірі 2422,40 грн. і суд задовольнив 29,94 % заявлених позивачем позовних вимог від суми 65880,00 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 725,27 грн. Також позивач просить стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у виді гонорару адвоката в розмірі 7000,00 гривень (дана сума передбачена договором про надання правової (правничої) допомоги № 02/06 від 02 червня 2025 року та актом № 23 наданих послуг до даного договору). Враховуючи, що позов задоволено частково в розмірі 29,94 %, складність розгляду справи, об`єму наданої відповідачу правничої допомоги, суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2095,80 гривень.

Outcome: partial