Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач ТОВ "Споживчий центр" звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 33550 грн, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором і просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалами суду від 12.08.2025 та 15.08.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, які усунені представником позивача 20.08.2025. Ухвалою суду від 20.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та відповідних доказів. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, яка повернулась на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (постанова Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19). Будь-яких заяв або клопотань від сторін до суду не надійшло, зокрема відзиву на позовну заяву або клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням сторін. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст.203\~ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Як зазначено в ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що 15.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем у режимі\~онлайн через\~сайт https://sgroshi.com.uaбув укладений Кредитний договір № 15.01.2025-100000643, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11000 грн., строком на 140 днів та датою повернення до 03.06.2025, сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою (1%) за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Сторони погодили, що комісія за надання кредиту становить 15 % від суми кредиту та дорівнює 1650 грн, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Як вбачається з листа №473-0408 від 04.08.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до укладеного між останнім та позивачем договором на переказ коштів, було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 15.01.2025 10:46:54 на суму 11000,00 (одинадцять тисяч) грн, номер картки 4441111063451789, номер транзакції в системі iPay.ua - 624779763, призначення платежу: Видача за договором кредиту №15.01.2025-100000643. Відповідно до Заявки кредитного договору №15.01.2025-100000643 (кредитної лінії), електронним платіжним засобом для надання коштів позичальнику є: [NUMBER] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] на виконання умов кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» було надано кредитні кошти в сумі 11000,00 грн. [PERSON] скориставшись кредитними коштами, не виконує належним чином умови договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 33550 грн, з яких: 11000 грн - заборгованість по кредиту, 15400 грн - заборгованість по відсотках, комісія 1560 грн, неустойка 5500 грн. Факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, а також розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростовані, будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Умови договору також не оспорюються. За правилами статей 525, 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією в сумі 28050 грн. Разом з цим, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), що також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23). Отже, суд вважає, що нарахування неустойки в сумі 5500 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 28050 грн (тіло кредиту 11000 грн + проценти 15400 грн + комісія 1560 грн). У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки неустойки в сумі 5500 грн позивачу слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути 2025,28 грн (28050 х 2422,40 / 33550) судового збору пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог.

Outcome: partial