Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог вказує, що квартира за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло-та постачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, відповідач не сплачував за отримані послуги, допустив заборгованість з їх оплати у загальному розмірі 207672,89 грн, яка складається з наступного: заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 90456,23 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 10442,19 грн, три відсотки річних у розмірі 2648,90 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 89557,33 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 9479,58 грн, три відсотки річних у розмірі 2355,66 грн, пеню у розмірі 1592,66 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 1076,79 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 39,89 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн. Ухвалою Оболонського районного суд м. Києва від 06.03.2025 відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. 22.03.2025 представник відповідача - адвокат Чунжин В.С. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування поданого відзиву зазначає, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] встановлено вузол розподільного обліку теплової енергії та гарячого водопостачання, які пройшли перевірку та працюють відповідно до затверджених вимог законодавства. З грудня 2019 року КП «Київтеплоенерго» почав нараховувати не зрозумілі завищені нарахування за постачання послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, з грудня 2021 взагалі почали нараховувати суми за опалення та мінімальної частки середнього питомого споживача, які взагалі не чим не були обгрунтовані. Відповідач звертався з листом до позивача стосовно нарахувань, на що отримав відповідь, з якої вбачалося, що нарахування були здійснені, у зв`язку з не переданням показників та пообіцяли зробити звірку показань лічильника, про так цього і не зробили. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що здійснені розрахунки заборгованості складають дійсну і правильну суму боргу, а саме розрахунки не містять складових формул розрахунку відповідно до Глави VI методики розподілу між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг № 315 від 22.11.2018, а ні у розрахунках, а ні у позовній заяві не має необхідних складових формул, відповідно до яких розраховується нарахування мінімальної частки середнього питомого споживання теплової та середнього питомого споживання теплової енергії. На думку представника відповідача розрахунки заборгованості не можуть бути належними та допустимими доказами, а самі нарахування є непрозорими. Також, представник відповідача надав до суду заяву про застосування строків позовної давності. 31.03.2025 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що до листопада 2021 року нарахування плати за отриману послугу з централізованого опалення відповідачу проводилися відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, а саме: у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку (далі - МЗК). Крім обсягу теплової енергії спожитої згідно з показниками індивідуального або будинкового засобу обліку теплової енергії на опалення приміщення квартири споживачі повинні сплачувати обсяг теплової енергії витраченої на опалення МЗК. Нарахування за МЗК відбувалося у відповідності до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення № 359. Починаючи з 01.11.2021 у зв?язку зі змінами законодавства у сфері житлово-комунальних послуг змінився порядок нарахування. Згідно з положеннями Методики № 315 власники приміщень в будинку окрім обсягу теплової енергії, спожитої згідно з показниками індивідуального або будинкового засобу обліку теплової енергії мають сплачувати за обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі та обсяги теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання. Обсяги теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжни приміщень будівлі та обсяги теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення входять до обсягу теплової енергії, спожитої згідно з показниками будинкового засобу обліку теплової енергії. Відповідач протягом опалювальних сезонів 2021/2022, 2022/2023 показання вузла розподільчого обліку не передавав, нарахування за послугу з постачання теплової енергії проводилося за «плановим» показниками, розрахованими у відповідності до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік та водопостачання». 12.12.2023 представником позивача було складено Акт зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення № 0002708 за результатом зняття контрольних показань вузла розподільного обліку № 65291845 по квартирі [ADDRESS] . На підставі Акту у грудні 2023 відповідачу було проведено перерахунок за послугу з постачання теплової енергії у бік зменшення на суму 8849,27 грн. 07.04.2025 за допомогою документа сформованого в системі «Елетронний суд» представник відповідача надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив. 13.05.2025 за допомогою документа сформованого в системі «Елетронний суд» представник відповідача надіслав до суду додаткові пояснення. 03.06.2025 представник позивача надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що після відкриття провадження по справі представниками КП «Київтеплоенерго» було проведено контрольне зняття показань вузла розподільного обліку теплової енергії № 65291845 відповідача. Про що складено Акт зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення № 0005556 від 31.03.2025. За результатами проведення контролю зняття показань позивачем було проведено коригування нарахувань за послугу з постачання теплової енергії та централізованого постачання теплової енергії за спірний період. З зв`язку з проведенням коригування за результатом контролю показань вузла розподільного обліку сума заборгованості склала 129061,58 грн, яка складається з наступного: заборгованість з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення - 83620,87 грн, інфляційна складову боргу - 9690,30 грн, три відсотки річних - 2460,70 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії - 29263,95 грн, інфляційна складова боргу - 2847,28 грн, три відсотки річних - 695,52 грн, пеня - 483,26 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні частково заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що визнають лише заборгованість у розмірі 30 000,00 грн, щодо інших вимог просив застосувати строки позовної давності. Вислухавши позицію представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введений в дію з 01.05.2019, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10.06.2018). Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України 2Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідач в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. Крім того, постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 року (справа 6-2951цс15) містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Мешканцям будинку, в якому розташована квартира за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 30.01.2009 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру. Тому він як споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири та прибудинкової території, а й своєчасно та в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 640/18143/16-ц). У своїй постанові від 07.02.2018 у справі № 521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акту-претензії. Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та послуги з постачання теплової енергії споживачу, який отримував вказані послуги і користувався ними за адресою: [ADDRESS] , у відповідача виник обов`язок оплатити ці послуги. Згідно Акту зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення № 0005556 від 31.03.2025, представником позивача було проведено контрольне зняття показань вузла розподільчого обліку теплової енергії № 65291845 за адресою: [ADDRESS] . За результатами проведення контрольного зняття показань було проведено коригування нарахувань за послугу з постачання теплової енергії та централізованого постачання теплової енергії, у зв`язку з чим змінилася сума заборгованості, яка становить 129 061,58 грн, яка складається з наступного: 83620,87 - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення; 9690,30 грн - інфляційна складова боргу, 2460,70 грн - три відсотки річних; 29263,65 грн - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії, 2847,28 грн - інфляційна складова боргу, 695,52 грн - три відсотки річних, 483,26 грн - пеня. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач користуєтьться послугами, але не виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість. З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 112884,52. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 3156,22 грн та інфляційних втрат у розмірі 12537,58 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, згідно з розрахунком заборгованості за надані послуги, у зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 3156,22 грн та інфляційних втрат у розмірі 12537,58 грн. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Щодо стягнення пені на загальну суму 483,26 грн нарахованої за період з липня 2024 по грудень 2024, у розмірі, встановленому Законом України «Про житлово-комунальні послуги», то суд вважає, що її нарахування також є правомірним та проведений з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції постанови від 29.12.2023 № 1405. Розрахунок пені відповідачем не спростовано. Разом з тим, під час розгляду по суті представником відповідача було заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3-5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 до 31.07.2020. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами спору, виходячи з вимог п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд уважає, що строки позовної давності позивачем не пропущено. Беручи до уваги наведене та те, що відповідач не виконував своїх зобов`язань щодо сплати грошових коштів за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання теплової енергії, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 129 061,58 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З урахування того, що представником позивача під час розгляду справи було зменшено розмір позовних вимог, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету частину судового збору у розмірі 87,09 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції № 29807 від 03.02.2025. Враховуючи вищенаведене, ст. 319, 322, 509, 525, 526, 625 ЦК України та

Outcome: approved