Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати. В позовній заяві посилалась на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 30 квітня 2025 року з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Під час її перебування в трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 45284,49 грн. 30 квітня 2025 року вона була звільнена, але розрахунок при звільненні з нею проведено не було. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату у розмірі 45284,49 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2025 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач надав відзив на позов, у якому заперечував проти розміру витрат на правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними із складністю справи та проведеної адвокатом роботи. Тому у випадку, якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, просив суд зменшити розмір таких витрат з врахуванням критерію необхідності, неминучості понесення адвокатських витрат відповідно до реальних обсягів виконаних робіт до 1200 грн. Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали. Вивчивши та дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд зазначає наступне. Статтею 43 Конституції України\~передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод». З 10 липня 2012 року [PERSON] працювала на посадах учня маляра, маляра на нітрофарбах, маляра, зайнятого на роботах з застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки. 30 квітня 2025 року [PERSON] звільнена з посади маляра, зайнятого на роботах з застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки на підставі\~ наказу №ПТМ00000028 від 30 квітня 2025 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 6). На час звільнення позивача відповідач не виплатив їй заробітну плату у розмірі 45284,49 грн. Вказана обставина підтверджується розрахунковими листками [PERSON] за січень 2024 року квітень 2025 року, виданими ПрАТ «ПТМЗ», з яких вбачається, що на час звільнення позивача заборгованість відповідача перед нею по заробітній платі становить 45284,49 грн. Будь-яких доказів погашення вказаної заборгованості в повному обсязі або частково відповідач суду не надав. Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року у відповідача витребувано докази, а саме довідку про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] . На виконання ухвали відповідачем надано довідку, з якої вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становить 45284,49 грн. Оскільки заборгованість з заробітної плати позивачу в повному обсязі не виплачена, на час розгляду справи заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 45284,49 грн., з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заробітну плату у розмірі 45284,49 грн. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Тому рішення необхідно допустити до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 10000,00 грн., решту суми 35284,49 грн стягнути після набрання рішенням законної сили. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн. не сплатила на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1211,20 грн. Судові витрати позивача складають витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн. Зазначений розмір судових витрат в повній мірі відповідає складності справи, обсягу проведеної адвокатом роботи. Тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн на відшкодування судових витрат.

Outcome: approved