Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Подану заяву мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.04.2011. У період шлюбу народився син - [PERSON] [INFO] . Спільне життя з часом поступово почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Сторони по справі остаточно припинили ведення спільного господарства, шлюб існує формально. На підставі викладеного позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою Деснянського районного суду міста від 28.07.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Від відповідачки надійшла заява про визнання позову та проведення розгляду справи у відсутність сторони відповідача. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02 квітня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 314. У період шлюбу народився син - [PERSON] [INFO] . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить зі змісту позовної заяви, відповідно до якої позивач просить не здійснювати розподіл судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved