Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

01.07.2024 позивач [PERSON] звернувся до Заставнівського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до відповідачів Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області, Комунального закладу загальної середньої освіти «Заставнівський ліцей» Заставнівської міської ради Чернівецької області про визнання протиправним та скасування наказу № 49-К від 19.07.2022 виданий в.о. директора КЗ «Заставнівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів" Заставнівської міської ради (наразі Комунальний заклад загальної середньої освіти «Заставнівський ліцей» Заставнівської міської ради Чернівецької області) М. Косар про припинення виплати середнього заробітку на період проходження військової служби з 19.07.2022, зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити заробітну плату за період проходження військової служби з 19.07.2022 по 24.02.2023. Крім того, просить стягнути з відповідачів судові витрати. Одночасно, просить відшкодувати йому понесені ним судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 04.03.2020 перебуває у трудових відносинах з Комунальним закладом загальної середньої освіти Заставнівський ліцей Заставнівської міської ради Чернівецької області, займає посаду вчителя 5-11 класів. В березні 2020 року був прийнятий на роботу в Заставнівську гімназію Заставнівської міської ради Чернівецької області. 12.08.2021 Заставнівську гімназію \~ \~ \~ \~Заставнівської міської ради Чернівецької області перейменовано на комунальний заклад Заставнівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Заставнівської міської ради Чернівецької області. 20.08.2024 комунальний заклад Заставнівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Заставнівської міської \~ \~ \~ \~ради Чернівецької області перейменовано на Комунальний заклад загальної середньої освіти Заставнівський \~ \~ \~ \~ліцей Заставнівської міської \~ \~ \~ \~ради Чернівецького району Чернівецької області. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався. З 01.03.2022 він був призваний на військову службу в Збройні Сили України - по мобілізації. Саме тому, його, як працівника комунального закладу Заставнівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Заставнівської міської ради Чернівецької області ( наразі Комунального закладу загальної середньої освіти Заставнівський ліцей Заставнівської міської ради Чернівецької області) увільнено від роботи з 01.03.2022 у зв`язку з призовом на військову службу по мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби. Згодом, наказом від 19.07.2022р. №49-к на виконання Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин йому припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби, як вчителю інформатики. Зазначає, що оскільки він займає посаду вчителя 5-11 класів Комунального закладу загальної середньої освіти Заставнівський ліцей Заставнівської міської ради Чернівецької області, то на нього поширюється дія Закону України Про освіту, який є спеціальним законом, а тому саме вказаний закон підлягає застосуванню до даних правовідносин. З 19.07.2022 до моменту подачі даного позову до суду він не звільнявся з військової служби, на даний час займає посаду - оператора. Таким чином, вважає, що йому протиправно припинено нарахування і виплату середнього заробітку, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того вказує, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань» від 22.11.2023. у частині другій статті 57 Закону України "Про освіту" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 38-39, ст. 380; 2021 р., № 29, ст. 234) слова "чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період" виключено. Дана норма набрала законної сили 24.12.2023. Тому вважає, що за ним до 24.12.2023 зберігалось право на отримання останнім середнього заробітку на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Саме тому, просить також зобов`язати Відділ освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області провести нарахування та виплатити йому середній заробіток з 19 липня 2022 року по 24 грудня 2023 року. В судове засідання представник позивача адвокат Павчук С.І. надав суду клопотання з проханням проводити судовий розгляд без його участі. Вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області в судове засідання надав заяву про визнання позовних вимог, просив проводити судовий розгляд без їх представника. Від відповідача Комунального закладу загальної середньої освіти «Заставнівський ліцей» Заставнівської міської ради Чернівецької області до суду надійшло клопотання з проханням проводити судовий розгляд без участі їх представника. Також представником вказано про повне визнання позовних вимог. Врахувавши клопотання представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що [PERSON] , [INFO] , з 04.03.2020 перебуває у трудових відносинах з Комунальним закладом загальної середньої освіти Заставнівський ліцей Заставнівської міської ради Чернівецької області, займає посаду вчителя 5-11 класів. Даний факт вбачається з копії наказу від 03.03.2020р. №05-к, наказу від 31.08.2020р. №44-к та трудової книжки. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Відповідно до довідки [INFO] від 23.04.2025 № 6/158 позивач [PERSON] 01.03.2022 призваний до Збройних сил України по мобілізації відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року. На підставі наказу Комунального закладу Заставнівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» № 15-К від 01.03.2022 «Про увільнення [PERSON] від роботи» позивача увільнено з роботи з 01.03.2022 як вчителя у зв`язку з призовом на військову службу по мобілізації зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження ним військової служби. Дана обставина вбачається з копії відповідного наказу наданого стороною позивача. У зв`язку із набранням чинності Закону України № 2352- IX від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» та внесенням змін до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, в.о. директора Комунального закладу Заставнівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Косар М. виданий наказ № 49-К від 19 липня 2022 року «Про припинення виплати середнього заробітку [PERSON] » відповідно до якого позивачу [PERSON] вчителю інформатики припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби з 19.07.2022. Як вбачається з довідки про доходи № 18 від 11.06.2025 позивачу за період з січня 2022 року по липень 2022 року нараховувалася заробітна плата. Загальна сума доходу за даний період 110101,72 грн. Відповідно до копії посвідчення від 08.04.2025 серія [NUMBER] позивач [PERSON] є учасником бойових дій. Як вбачається з копії військового квитка серії [NUMBER] наданого стороною позивача, [PERSON] продовжує служити в Збройних силах України і на момент розгляду справи в суді. Вирішуючи спір в межах предмету доказування, а саме перевірки законності винесення оскаржуваного наказу про припинення виплати позивачу середнього заробітку на період проходження військової служби, суд застосовує такі норми матеріального права. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частинами першою, другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР). Статтею 139 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Згідно із частиною другою статті 39 вказаного закону, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту». У листі Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року «Щодо особливого періоду» зазначено, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року на підставі Указу № 303/2014 та триває, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації на Сході України. Саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17 березня 2014) відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» пов`язано настання особливого періоду, який закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17. Частиною 3 ст. 119 КЗпП України в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року, було передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни та у ч. 3 ст. 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», прийнятий Верховною Радою України 01 липня 2022 року (далі Закон № 2352-ІХ), набрав чинності 19 липня 2022 року, а отже з 19 липня 2022 року ч. 3 ст. 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, компенсація середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали працівники на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснювалась по 18 липня 2022 року включно, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року. Водночас, з 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за працівником, призваним на військову службу, відсутні. Разом з\~тим,\~відповідно до\~змісту вимогст.\~57\~ч.\~2\~Закону України\~«Про освіту»(в\~редакції,\~яка діяла\~на момент\~винесення оспорюваного\~наказу), у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належать до категорії педагогічних працівників. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] працював до проходження військової служби за призовом під час мобілізації вчителем інформатики в Комунальному закладі Заставнівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів», а отже є педагогічним працівником, у зв`язку з чим мав право на збереження попереднього середнього заробітку на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Саме тому, наказ в.о. директора Комунального закладу Заставнівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Косар М. № 49-К від 19 липня 2022 року «Про припинення виплати середнього заробітку [PERSON] » є незаконним та підлягає скасуванню. Судом також встановлено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань» від 22.11.2023, у частині другій статті 57 Закону України "Про освіту" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 38-39, ст. 380; 2021 р., № 29, ст. 234) слова "чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період" виключено. Дана норма набрала законної сили 24.12.2023. Таким чином, за позивачем до 24.12.2023 зберігалось право на отримання останнім середнього заробітку на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Позивач звертався до відповідача Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області як розпорядника бюджетних коштів та уповноваженої юридичної особи щодо здійснення вказаних грошових виплат. Однак останнім 26.06.2025 за № 223 неправомірно відмовлено в здійсненні таких виплат. Оскільки така відмова не відповідає вищевказаним нормам закону, то відповідача Відділ освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області необхідно зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток позивачу [PERSON] , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, за період з 19 липня 2022 року по 24 грудня 2023 року включно. Згідно вимог\~ст.\~141\~ч.\~ч.1,\~ 2\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до норм статті 10 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як встановлено у справі, перед зверненням до суду позивач [PERSON] 11.06.2025 уклав із адвокатом Павчуком С.І. договір про надання правничої (правової) допомоги (далі по тексту - Договір). У відповідності до п. 1 Договору, адвокат Павчук С.І. взяв на себе зобов`язання надати Замовнику [PERSON] та іншим особам вказаним Замовником, консультаційні, адвокатські та інші юридичні послуги щодо захисту інтересів, а також здійснення представництва останнього, зокрема, в судах. Згідно п. 3.2 Договору, Замовник зобов`язується розрахуватись за надані Виконавцем послуги вказані в Додатку до даного Договору. Відповідно до п. 4.1 Договору, за послуги передбачені в п. 1.1 цього Договору Замовник сплачує Виконавцю за домовленістю. Для підтвердження своїх повноважень в судовому процесі представник позивача адвокат Павчук С.І. надав суду ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СЕ №1115176 від 01.07.2025. Відповідно до змісту Додатку № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.06.2025, за послуги передбачені п. 1 цього додатку Замовник сплачує Виконавцю гонорар у розмірі 2000 грн за кожну годину витраченого Виконавцем часу для виконання послуг відповідно до Договору. У поданому представником позивача акті виконаних робіт від 11.06.2025 відображено склад і обсяг правової допомоги, а саме: первинна консультація, опрацювання законодавства, формування правової позиції, консультування, оформлення договору (2 години), вартістю 2000 грн, а всього 4000 грн; підготовка та формування позовної заяви, знімання ксерокопій додатків (документів) до позовної заяви (3 години), вартістю 2000 грн, а всього 6000 грн; представництво інтересів в суді (одне судове засідання), вартістю 2000 грн. Загальна вартість послуг склала 12 000 гривень. Квитанція про отримання коштів за послуги підтверджує сплату Замовником [PERSON] на користь адвоката Павчука С.І. гонорару за надані послуги правничої (правової) допомоги в розмірі 12 000 грн. Як встановлено судом за змістом поданих документів надані послуги представником позивача в частині надання професійної правової допомоги частково стосувались розгляду однієї справи № 716/1181/25. На думку суду, вид та характер правничої допомоги, що відображений в акті виконаних робіт від 11.06.2025, дає підстави суду стверджувати, що правнича допомога у такому виді стосується та пов`язана з даною справою, була необхідною для здійснення у ній провадження, а тому є обґрунтованою. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача адвокат Павчук С.І. не приймав участі в інтересах позивача безпосередньо в судовому засіданні, оскільки скористався правом надання суду клопотання про розгляд справи без його участі. Саме тому, судові витрати підлягають зменшенню на суму дві тисячі гривень. Врешті, надані стороною позивача докази відповідають вимогам частини 2, 3 статті 137 ЦПК та є достатньою підставою для розподілу цих витрат за правилами частини 2 статті 141 ЦПК. З аргументованими запереченнями щодо співмірності судових витрат, або клопотаннями про їх зменшення (частини 5, 6 статті 137 ЦПК) відповідачі (їх представники) до суду не зверталися. Поряд з цим встановлено, що при зверненні до суду із позовними вимогами позивач судовий збір не сплачував, оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є таким, що звільнений від його сплати. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписами п. 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 грн. Отже, розмір суми судового збору за вимогу про визнання наказу незаконним та його скасування, який підлягає до сплати, становить 3028 грн х 0,4 = 1211,2 грн. Стороною позивача заявлено дві вимоги немайнового характеру, за кожну з яких необхідно було сплатити судовий збір у вказаному розмірі. За таких обставин, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2422,4 гривень (1211,2 грн х 2). Оскільки Комунальний заклад загальної середньої освіти «Заставнівський ліцей» Заставнівської міської ради Чернівецької області не є юридичною особою, а є закладом шкільної освіти Відділу освіти, культури, молоді та спорту Заставнівської міської ради Чернівецької області, то всі судові витрати необхідно стягнути саме з останньої юридичної особи, яка є розпорядником бюджетних коштів та буде належним платником. На підставі викладеного та

Outcome: approved