Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Устинівського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на повнолітню дитину яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного етану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області за актовим №269. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 липня 2016 року шлюб між подружжям було розірвано. Під час шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 17.10.2006 р. актовий запис №470. За рішенням Енергодарського міського суду Запорізької обласні від 26 липня 2016 року [PERSON] сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. [PERSON] досягла повноліття, [INFO] їй виповнилося 18 років. На даний час вона навчається на 1 курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету юстиції Харківського Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого за спеціальністю «Право», денна форма навчання, за рахунок коштів держбюджету, нормативний термін навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р.. Повнолітня донька проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач працює, має постійний офіційний дохід, тому має можливість утримувати доньку до закінчення нею навчання але не пізніше досягнення нею 23 років. Ухвалою Устинівського районногог суду Кіровоградської області від 23 грудня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання передано за підсудністю до Ленінського районного суду м.Запоріжжя для розгляду її по суті, оскільки зареєстрованим містом проживання відповідача є [ADDRESS] . Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року№49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області відповідно до ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» було визначено територіальну підсудність судових справ Енергодарського міського суду Запорізької області Ленінському районному суду м.Запоріжжя. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.01.2025 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання разом з матеріалами справи надійшла в провадження судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя Козловій Н.Ю. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.01.2025 року відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного позовного провадження. Копії ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено учасникам справи. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами, за адресою відповідача отримано не було, тому суд, зі згодою позивача ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі. 14 березня 2025 року від адвоката Темненко Валентина Олександрівна, яка діє в інтересах [PERSON] подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. Вимоги викладені у заяві про перегляд заочного рішення підтримала у повному обсязі. 26 березня 2025 року ухвалою суду заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2025 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання було скасовано. Справу призначено до розгляду з повідомленням сторін про день та час розгляду справи. Позивачка [PERSON] надіслала на адресу суду заяву про слухання справи без її участі. Представник відповідача в режимі відеоконференції просила суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити з урахуванням наданих відповідачем письмових доказів, зокрема: довідок про стан здоров`я [PERSON] , довідку про склад його родини, довідку про його дохід. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані із виникненням обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.11). Згідно довідки № 2180 від 08.10.2024 року виданої Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого вбачається, що [PERSON] є студенткою 04-24-02 групи 1 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету юстиції Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, спеціальність «Право». Нормативний термін навчання становить: 01.09.2024р. - 30.06.2028р. З позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно не надає позивачу матеріальну допомогу на період її навчання, а тому вона просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доході) відповідача до закінчення строку її навчання, а саме до 31.05.2025 року або до досягнення 23-річного віку у разі продовження навчання. Для затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень в Україні 15.07.1999 року було прийнято Закон «Про прожитковий мінімум». Згідно статті 1 вищеназваного закону прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. \~ \~ \~ \~Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. При цьому, мінімальний прожитковий мінімум у 2025 році для працездатних осіб становить 3028 грн. Відповідно до довідки про дохід, заробітна плата відповідача складає: 415 985,80 грн. -нарахований дохід за 12 місяців; 90 537,45 грн. - утриманий ПДВФО; 9 914,04 грн. - утриманий військовий збір; Нарахована заробітна плата за винятком обов`язкових податків і зборів склала 315 534, 31 грн. Тобто, заробітна плата відповідача у 2024 році на місяць в середньому складала: 315 534,31 : 12= 26 294,53грн. У 2025 році заробітна плата відповідача значно виросла і за 2 місяці склала 127 703, 06 грн., з яких: 22 986,55 грн. - утримано ПДФО; 6385,16 грн. -військовий збір. Таким чином середня заробітна плата відповідача у 2025 році стала 127 703, 06 - 22 986,55 - 6385,16 = 98 331,35 грн. : 2 = 49 1 65,68 грн., з яких 1/10 від заробітної плати = 10% і складає - 4 916, 56 грн. Відповідач вважає, що 1/10 частина від його заробітку - це достатній розмір аліментів, які будуть стягуватися з нього на утримання повнолітньої дитини на період навчання, з врахуванням того, що донька отримує стипендію, допомогу від держави як ВПО і буде отримувати аліменти, розмір яких перевищує прожитковий мінімум, і є половиною мінімального розміру зарплати в Україні в 2025 році, і це буде достатньою допомогою з боку батька. Крім того, відповідач доводив суду, що у 2019 році він отримав травму і на теперішній час має захворювання як «Дегенеративно-дистрофічні зміни поперекового відділу хребта, спондилоартроз 1-2 ступеню. Легкий дегенеративний стеноз хребтового каналу. Грижі дисків з вираженою компресією корінцевих каналів». Він потребує медикаментозне лікування. Також, матеріали справи містять докази з боку відповідача, що відповідач має дружину - [PERSON] , яка також виїхала нещодавно з тимчасово окупованої території і на теперішній час не працює. Відповідач, як чоловік, повинен дбати про свою дружину не лише виходячи з норм закону, але і моралі. Тобто, на теперішній час на утриманні позивача знаходиться і його дружина. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, ст. 199 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Згідно із ч. 1 цієї статті Кодексу, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому на відміну від правовідносин щодо участі батьків в утриманні неповнолітніх дітей, як у формі сплати аліментів, так і у формі сплати додаткових витрат, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які є непрацездатними або продовжують навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, у ст. 199 цього Кодексу передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається відповідно до положень ст. 200 СК України. Визначаючи розмір аліментів, які стягуються на утримання повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова ВСУ від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та від 24 грудня 2014 року у справі № 6-186цс14). Згідно із положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи та не заперечується стороною відповідача, що він працевлаштований та у 2025 році отримає дохід у вигляді заробітної плати. Однак на його утриманні також перебуває дружина, яка також виїхала нещодавно з тимчасово окупованої території і на теперішній час не працює та сам відповідач має захворювання, яке потребує лікування. Проте вищенаведене не спростовує ту обставину, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу позивачу у вигляді аліментів, однак, на думку суду, у розмірі меншому, ніж просить позивач. У Постанові №644/3610/16-ц від 17.04.2019 Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує. Крім того суд зазначає, що уразі зміни матеріального становища платника аліментів, він має право на подання відповідного позову на зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК. Аліменти, які сплачуються на утримання повнолітніх дочки (сина) це платіж на утримання цих осіб, який повинен бути спрямований на покриття матеріальної допомоги, якої вони потребують, зокрема, у зв`язку із продовженням навчання. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням цієї мети, та обов`язку, який є в обох із батьків і має бути рівним, а розмір аліментів має бути обґрунтованим та доведеним. На думку суду, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено в повній мірі витрати на її утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів) відповідача. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, суд враховує те, що утримувати повнолітню дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, як і те, що основні витрати на утримання повнолітньої дочки на даний час несе мати. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, матеріальне становище дочки, яка навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, але навчається на бюджетній формі навчання, отримує виплати як ВПО, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Отже, враховуючи рівність обов`язків батьків у цій частині, беручи до уваги не повністю доведений позивачкою розмір аліментів, суд з врахуванням встановлених в ході розгляду обставин справи приходить до висновку, про необхідність стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/10 частини з усіх видів доходів відповідача до закінчення навчання дочкою, тобто до 30.06.2028 року але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позивачка пред`явила позов до суду 28.10.2024 року, а отже саме з цієї дати необхідно стягувати аліментів з відповідача на її утримання. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати на користь держави, а саме судовий збір в розмірі 1211,20 грн, оскільки доказів про звільнення від сплати судових витрат відповідач до матеріалів справи не надав.

Outcome: partial