Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

У липні 2025 року позивач звернулась до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10\~000,00 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання до суду позовної заяви до досягнення сином повноліття; сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10\~000,00 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання до суду позовної заяви до досягнення сином повноліття; сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10\~000,00 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання до суду позовної заяви до досягнення сином повноліття. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позовна заява мотивована тим, що відповідач є батьком трьох спільних дітей, які народилися у сторін під час перебування їх у шлюбі. Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її повному утриманні. Відповідач участі в утриманні дітей не бере. Порушення розвитку двох молодших дітей вимагає щомісячних витрат на утримання кожного із них у сумі, що перевищує 10\~000,00 грн, а тому просить стягнути на трьох дітей по 10\~000,00 грн щомісячно. Відповідач вважає за можливим і достатнім визначення розміру аліментів у сумі 8\~000,00\~ грн на одну дитину. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.08.2025\~відкрито провадження\~у справі,\~розгляд справи\~вирішено здійснювати\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження,\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін,\~встановлено процесуальні\~строки для\~подання заяв\~по суті\~справи (а.с. 31-33). Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористався, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав. Однак, 10.09.2025, через свого представника, подав на адресу суду заяву про часткове визнання позову (вх.№\~28195/25), у якій висловив свою позицію щодо можливості і достатності стягнення аліментів у розмірі по 8\~000,00\~ грн на одну дитину (а.с. 38-39). 30 вересня 2025 року (вх.№30601/25) від позивача, через його представника, на адресу суду надійшла заява щодо відсутності заперечень проти часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 8\~000,00 грн на одну дитину (а.с. 53). У судове засідання, призначене на 30.09.2025 учасники справи не з`явились, явки своїх представників не забезпечили. Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання (вх.30601/25\~від 30.09.2025) про\~розгляд справи\~без його\~та позивача\~участі (а.с. 53). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з урахуванням положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України, відповідно до якої вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (а.с. 50). Суд зазначає, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Враховуючи неявку відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи учасників, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець села Великі Мокряни, Мостиського району Львівської області та [PERSON] , [INFO] , уродженка села Великі Мокряни, Мостиського району Львівської області, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.09.2001 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2284 (а.с. 5). Під час шлюбу у сторін народились три сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (м. Львів) (а.с. 6); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 7); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 8). Діти проживають із позивачем, що підтверджується відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру та витягами з реєстру територіальної громади (а.с.\~12,\~13,\~28,\~29) та не заперечується відповідачем. Позивач зазначає про наявність у двох молодших дітей певних порушень розвитку, що значно ускладнює їх соціальну адаптацію. Вказує на потребу дітей у постійному догляді, спеціальному навчанні, терапії, логопедичних, психотерапевтичних і нейрокорекційних занять, що для позивача становить непомірний тягар та потребує значних матеріальних втрат. На підтвердження вказаних обставин позивачем додано копії відповідних консультативних висновків від 06.12.2024 №458/71 та №459/71 (а.с.14, 15), які містять охоронювану законом таємницю, в силу чого їх зміст враховується судом, без його викладу у тексті судового рішення. Інформація про місце роботи відповідача у справі відсутня, як і розмір його доходів. Оцінка судом Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.\~181\~СК\~України визначено,\~що\~за\~рішенням суду\~кошти\~на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються\~у\~частці від\~доходу\~її\~матері,\~батька\~або\~у твердій\~грошовій\~сумі\~за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України). На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Окрім того, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. У відповідності до вимог ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У справі, що розглядається відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 8\~000,00 грн на одну дитину, зазначивши у поданій заяві про те, що наслідки визнання позову у цій частині йому відомі та зрозумілі (а.с. 38-39). При цьому, позивач передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України правом на зменшення розміру позовних вимог не скористалась, проте подала заяву про відсутність заперечень проти часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 8\~000,00 грн на одну дитину (а.с. 53). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У постанові від 09.09.2020 у справі № 572/2515/15-ц Верховний Суд вказав, що «відповідно до частини четвертої статті\~206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». Отже, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17. Враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, а також те, що визнання позову відповідає якнайкращим інтересам дітей в силу встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, їх потребою у лікуванні та відсутності доказів щодо можливості батька сплачувати аліменти у більшому розмірі, при цьому визнання позову відповідачем в частині вимог не порушує законні права та інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в межах стягнення з відповідача аліментів у розмірі 8\~000,00 грн на одну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Як вбачається із матеріалів справи позовна заява скерована позивачем на адресу суду засобами поштового зв`язку та здана на пошту 04.07.2025 (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» 7900800363388) (а.с. 19). Відтак стягнення починається з 04.07.2025. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому, суд роз`яснює, що ч. 1\~ст. 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах\~про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, у даному випадку 144\~000,00\~ грн (8000,00 х 3 х 6). Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій міститься вимога щодо стягнення аліментів, а також висновки суду про часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1440,00 грн в дохід держави. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення\~(ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Тлумачення норм права, щодо розмежування порядку проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення за відсутності учасників справи здійснено Верховним Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. У зазначеній справі ним вказано про те, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення у справі, призначеній до розгляду на 30.09.2025, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 30.09.2025, а датою складення повного тексту судового рішення 02.10.2025. На підставі наведеного та

Outcome: partial