Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із вищевказаним\~позовом.\~Вказав,\~що 17\~грудня 2021\~року між\~ним та\~відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. В період шлюбу за час їх спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинено, останні півтора роки разом з відповідачем не проживає, спільного господарства не ведуть. Йому відомо, що відповідач проживає з іншим чоловіком, тому він вирішив звернутися до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу. Окрім цього, в період часу з грудня 2023 року по даний час, відповідач вихованням та утриманням доньки [PERSON] не займалась, не приймала участі в її вихованні та утриманні, не цікавилась донькою, не піклувалась про дитину, не проявляла заінтересованості в її подальшій долі, не цікавилась її станом здоров`я, успіхами і досягненнями, з чого вбачається відсутність серйозного ставлення [PERSON] до виховання та утримання доньки. Оскільки відповідач по справі вихованням та утриманням доньки не займається, а тому постало питання щодо встановлення факту самостійного виховання ним дитини, з метою отримання пільг та соціальних гарантій від держави, виїзд з дитиною за необхідності за кордон, необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який був зареєстрований 17 грудня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №3343. Встановити факт, який має юридичне значення, а саме те, що він здійснює самостійне виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , без участі її матері [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини від її заробітку (доходу) та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, позивач до початку розгляду справи по суті надав заяву про відмови від даної позовної вимоги. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Снітко В.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Просили суд позовну заяву задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області Миронишин В.В. в судове засідання не з`явилась надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. При вирішенні заявлених вимог покладається на розсуд суду. Заяви, клопотання: клопотання позивача про виклик та допит свідків. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання, закриття підготовчого судового засідання, виклик свідків та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він перебуває в дружніх стосунках із [PERSON] . Йому відомо, що більш ніж півтори роки тому [PERSON] виїхала з міста Ямпіль та залишила доньку на утриманні батька [PERSON] . В свою чергу [PERSON] намагався вийти на зв`язок із [PERSON] , але остання на дзвінки не відповідає. [PERSON] взяв на себе повністю всі обов`язки з виховання та утримання доньки. Часто зустрічає його в місті на прогулянці з дитиною. Матір дитини з того часу жодного разу не поцікавилась життям доньки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він перебуває в дружніх стосунках із [PERSON] . Йому відомо, що приблизно півтори роки тому Альберт почав уникати спілкуватися з друзями, після чого він дізнався, що [PERSON] залишити [PERSON] з 10 місячною донькою та виїхала з міста Ямпіль. Більше як півтори роки він не бачив [PERSON] в місті, з того часу вона дитиною жодного разу не поцікавилась. Ввесь цей проміжок часу утриманням та вихованням дитини займається батько. [PERSON] є приватним підприємцем та має регулярний дохід. Дитина проживає в гарних умовах та забезпечена всім необхідних для повноцінного розвитку та життя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він перебуває в дружніх стосунках із [PERSON] та знає його сім`ю. Починаючи з 2024 року [PERSON] виїхала з міста та залишила доньку на повністю на утриманні [PERSON] . З того часу [PERSON] дитиною жодного разу не поцікавилась. Ввесь цей проміжок часу утриманням та вихованням дитини займається батько. [PERSON] є приватним підприємцем та має регулярний дохід. Дитина проживає в гарних умовах та забезпечена всім необхідних для повноцінного розвитку. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 17 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №3343. Відповідач змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.14). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] в м.Могилів-Подільський Могилів-Подільського району Вінницької області народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). З копії витягу з реєстру територіальної громади від 29 червня 2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.16). З копії договору купівлі-продажу від 29 червня 2023 року встановлено, що [PERSON] набув у власність квартиру під номером [ADDRESS] (а.с.17-19). З копії витяга з інформаційно-аналітичної системи «облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» встановлено, що [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.23). З копії довідки-характеристики від 09 липня 2025 року встановлено, що [PERSON] до адміністративної відповідальності за останні 12 місяців при адміністративній комісії Ямпільської міської ради не притягався (а.с.24). З копії депутатського акта обстеження від 07 липня 2025 року встановлено, що з [PERSON] в період часу з грудня 2023 року по теперішній час за місцем свого проживання відсутня. За вказаний період часу, [PERSON] вихованням та утриманням своєї доньки [PERSON] не займалась, не приймала участі в її вихованні та утриманні, не цікавилась донькою, не піклувалась про неї, не проявляла заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її станом здоров`я, не піклувалась про фізичний і духовний розвиток дитини. На даний час [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] разом із неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.25). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку: Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Із матеріалів справи слідує, що сімейне життя між подружжям фактично припинено, протилежні погляди на шлюб, сім`ю та на виховання дитини призвело до припинення шлюбних відносин, у тому числі до припинення сумісного проживання сім`ї. Згідно зі\~ст.51 Конституції України\~та ч.1\~ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110\~цього Кодексу. Згідно\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положення\~ст.112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Так, згідно з положень ч.3\~ст.115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу\~одна з основних його засад. Шлюб\~це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. На підставі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На підставі ч.5 ст.150 СК передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За ч.1 ст.151 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.2 ст.155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч.ч.2,3 ст.157 СК той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі ст.141 СК встановлюється рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.180, ч.1 ст.181 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини відповідно до ч.8 ст.7 СК та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства». Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням органу опіки та піклування відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК. Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22. При цьому доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. Суд вказує, що незважаючи на проживання матері окремо від дитини, це не впливає на обов`язок [PERSON] піклуватися про здоров`я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також на її обов`язок утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Натомість, на підставі встановлених судом обставин справи вбачається, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо неповнолітньої доньки. Судом було враховано встановлені обставини справи, за якими неповнолітня донька сторін, з грудня 2023 року постійно проживає із батьком. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] фактично одноосібно утримує та виховує свою доньку, оскільки доказів утримання спільної для сторін дитини з боку матері суду не було надано. Позивач просив встановити факт того, що він самостійно виховує та повністю утримує свою дитину та факт відсутності участі [PERSON] у вихованні та утриманні неповнолітньої доньки, так як протягом тривалого часу відповідач з дитиною не бачиться, не займається її вихованням, здоров`ям та утриманням, не цікавиться розвиваючим процесами, не переймається психологічним станом, коштів на утримання доньки не надає та проживає окремо від дитини з грудня 2023 року. На підтвердження доводів позивача було отримано пояснення свідків, що підтвердили факт самостійного утримання та виховання позивачем доньки та відсутності участі матері дитини у вихованні дитини. Так, свідки вказали, що [PERSON] є чудовим батьком, який повністю замається утриманням та вихованням доньки. Встановлення факту\~самостійного виховання\~та утримання позивачем доньки\~необхідне йому\~для захисту\~прав та\~інтересів в\~першу чергу дитини. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що встановлення факту утримання та виховання самостійно позивачем своєї дитини впливає на можливість здійснення ним права на її захист прав та інтересів, діяти в інтересах доньки у випадках передбачених Законом незалежно від волі матері. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини не суперечить законодавству і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та має для позивача юридичне значення. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи позовна вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем підлягає задоволенню. Позивач відмовився від частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про закриття провадження в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області, про стягнення аліментів, у зв`язку із відмовою позивача від даної позовної вимоги. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2422 грн., сплачений позивачем за позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Outcome: approved