Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що 28 червня 1997 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має двох доньок повнолітню [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що після народження другої доньки стосунки з відповідачем почали погіршуватись, а різні точки зору на важливі побутові питання, сімейних обов`язків кожного з подружжя у шлюбі віддалили подружжя один від одного, зробивши чужими людьми. Позивачка повідомила, що у відносинах з відповідачем виникла обстановка нервової напруженості, а знайти компроміс у вирішенні життєвих питань стало фактично неможливим. Позивачка неодноразово намагалась вирішити з відповідачем питання щодо подальшої долі подружнього життя, однак такі прохання позивачки залишились без реагування відповідача. Крім того, позивачка вказала, що з осені 2022 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Відповідач після припинення шлюбних стосунків відмовився матеріально утримувати спільних дітей, аргументуючи тим, що це є обов`язком виключно позивачки. Водночас, позивачка немає змоги самостійно без допомоги відповідача утримувати їх спільних дітей. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивачки із вимогою про розірвання шлюбу та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 07.07.2025 роз`єднано в самостійні провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 08.07.2025 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі в частині вимог про розірвання шлюбу, розгляд якої вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Ухвалою суду від 05.08.2025 розгляд даної цивільної справи було вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Направлення відповідачу процесуальних документів та судових повісток за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, було унеможливлено у зв`язку із тим, що територія м. Бахмут є тимчасово окупованою і ДП «Укрпошта»\~зупинили приймання\~і доставку\~поштових відправлень\~на території,\~зокрема,\~Донецької області. У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України і направлено процесуальні документи та судові повістки за місцем проживання відповідача, повідомленим позивачкою, однак такі повернулись на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 47-50) Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. У строк, встановлений судом ухвалою суду від 08.07.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Ухвалою суду від 21.08.2025 відмовлено у прийнятті визнання [PERSON] позовних вимог. У судове засіданні позивачка та/або її адвокат, а також повторно відповідач не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Водночас, 29.09.2025 на адресу суду від адвоката позивачки надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивачки, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Про причини неявки відповідачем суду не повідомлено. Враховуючи ухвалу суду від 29.09.2025, від відповідача на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи та/або розгляд справи у його відсутність не надходили. Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, заяву адвоката позивачки та положення ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи, а також провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 28.06.1997 Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28.06.1997, актовий запис № 1251. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 9) Також, судом встановлено, що подружжя від шлюбу має двох повнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка на момент звернення позивачки до суду була неповнолітньою, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 10, 13зв.) Наведені позивачкою у позові обставини, що стали підставою для звернення до суду, відповідачем не спростовано. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. При цьому судом враховано, що вчинення та/або не вчинення таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи. Наразі ні позивачкою, ні відповідачем суду не повідомлено про те, що обставини у справі змінились, наявна можливість збереження шлюбу. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно із ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Судом встановлено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору в сумі 1\~212, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № ПН 14442 від 22.05.2025. (а.с. 5) Однак, судом встановлено переплату судового збору позивачкою, виходячи з наступного. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставок судового збору. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1\~211, 20 гривень). Отже, враховуючи вищевикладене, судовий збір сплачено позивачкою в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в розмірі\~переплаченої суми за\~клопотанням особи,\~яка його\~сплатила за\~ухвалою суду,\~зокрема,\~в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тому, судовий збір в розмірі 0, 80 гривень може бути повернутий позивачці за її клопотанням за ухвалою суду на підставі\~п.\~1\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» в\~порядку,\~передбаченому ч.\~1\~ст.\~7\~цього Закону. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~211, 20 гривень. Доказів понесення інших судових витрат, зокрема відповідачем, суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved