Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачки, в якому просив зобов`язати останню надати йому безперешкодний доступ до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з метою управління майном малолітньої дитини [PERSON] , без спеціального на те повноваження, та з метою дбати в інтересах дитини про збереження та використання її майна. 09.12.2024 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, зокрема просив зобов`язати відповідачку не вимикати камери відеоспостереження та сигналізацію у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Заявлений позов обгрунтовував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, в якому народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Тисменицького районного суду від 20.05.2024 шлюб між ними розірвано. На даний час у нього немає зареєстрованого місця проживання. Ще до розірвання шлюбу з відповідачкою, він згідно договору дарування від 22.03.2024 подарував дочці [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] , а також земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,1000 га, кадастровий номер 2625886801:12:184:0068 згідно договору дарування від 31.03.2024, посвідченого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області. Також дочці Діані він подарував земельну ділянку площею 0,0800 га, що розташована в с. Угринів, урочище «Біля Федя», кадастровий номер 2625886801:12:185:0110. Відповідачка та їхні діти зареєстровані та проживають за адресою подарованого ним будинку. Однак, відповідачка не дає йому доступу до житлового будинку, а він не має іншого житла для проживання. Зокрема, 15.09.2024 він викликав працівників поліції, оскільки відповідачка не допускала його до житла, шляхом блокування воріт та замикання фіртки з середини. Відповідачка навмисно збила всі налаштування системи охорони у житловому будинку, забороняє йому доступ до будинку, мотивуючи, що це її власність. До цього часу відповідачка не дає йому доступу до подарованого ним же будинку. Вважає, що він як батько малолітньої дочки теж має право на управління житловим будинком, тому має безперешкодний доступ до житлового будинку по [ADDRESS] . Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що жодним чином не перешкоджає позивачу в доступі до будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.05.2024. У шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно договору дарування від 22 березня 2024 року позивач [PERSON] подарував своїй малолітній дочці [PERSON] належний йому на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , а також земельну ділянку, на якій розташований даний житловий будинок, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 2625886801:12:184:0068 (а.с.11). Також, згідно договору дарування від 31 березня 2024 року позивач подарував своїй малолітній дочці [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0800 га, що розташована в с. Угринів, урочище «Біля Федя» Івано-Франківського району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2625886801:12:185:0110 (а.с.13). На даний час позивач не має іншого житла, ніж будинок, який подарував своїй дочці, а відповідачка не допускає його до будинку. Зокрема, 15.09.2024 позивач мав намір зайти в будинок, однак через те, що відповідачка змінила всі налаштування охорони в житловому будинку, позивач змушений був звертатися в Управління поліції охорони в Івано-Франківській області. На його звернення 17.09.2024 надано відповідь, що дійсно відповідачка через режим програмування охоронного обладнання ППК (прилад приймального контролю) повернула прилад до заводських налаштувань, що призвело до втрати зв`язку між ППК, який встановлено на будинку та ГПЦС поліції охорони Івано-Франківської області; відповідальному по ГПЦС у телефонному режимі, відповідачка заборонила доступ до будинку [PERSON] , аргументуючи, що будинок належить їй (а.с.33). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно до ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Згідно до ч. 7 ст. 177 СК України батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно\~до ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач і відповідачка як батьки малолітньої дитини, яка є власником житлового будинку, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та питання про управління майном дитини вирішують спільно, відтак відповідачка не повинна чинити перешкоди позивачу, як батькові, приймати участь в управлінні майном дітей, отже вимога щодо зобов`язання надати позивачу безперешкодний доступ до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з метою управління майном малолітньої дитини [PERSON] , без спеціального на те повноваження, та з метою дбати в інтересах дитини про збереження та використання її майна, підлягає до задоволення. Що стосується другої позовної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідачку не вимикати камери відеоспостереження та сигналізацію у житловому будинку, суд уважає, що дана вимога є безпідставною та необґрунтованою, такою, що не порушує жодним чином права позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі т. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18.07.2006. Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідачку не вимикати камери відеоспостереження та сигналізацію у житловому будинку, задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, відповідно до ст. 141, 177 СК України,

Outcome: dismissed