Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, а саме: просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 325006,00 грн., з яких: 310800,00 грн. основна сума боргу; 5722,20 грн. сума 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання; 8483,81 грн. інфляційні витрати та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.10.2023 між позивачем та відповідачем укладено розписку, відповідно до якої відповідач взяв позику у позивача на суму 40000,00 грн. Того ж дня укладено ще одну розписку, відповідно до якої відповідач взяв позику у позивача на суму 105800,00 грн. 17.11.2023 між позивачем та відповідачем укладено розписку, відповідно до якої відповідач взяв у позику у позивача на суму 165000,00 грн. Останнім днем повернення грошових коштів за вище зазначеними розписками є 19.11.2023. Загальна сума заборгованості становить 310800,00 грн. Позивач звернувся до відповідача з претензією про необхідність повернення боргу. Станом на дату подання позовної заяви відповіді на претензію не отримано, борг відповідачем не повернуто. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав. В судовому засіданні 17.12.2024 відповідач позовні вимоги визнав частково на суму 105000 грн. Представник відповідача просила розгляд справи проводити за відсутності відповідача та представника. Відзив на позову не подавала. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~20 жовтня 2023 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 105800,00 грн. та 40000,00 грн., в свою чергу відповідач зобов`язався повернути їх до 30 жовтня 2023 року, що підтверджується оригіналами розписок відповідача від 20.10.2023. Також, 17.11.2023 позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 165000,00 грн., які [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] 18.11.2023, що підтверджується оригіналом розписки [PERSON] від 17.11.2023. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписок, які підписані відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, провадження № 61-33891св18). Сума позики складає 310800,00 грн., яку відповідач зобов`язався повернути, але не повернув, а тому позовні вимоги підлягають в цій частині задоволенню в повному обсязі. Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу у сумі 5722,20 грн., суд зазначає наступне. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доказів виконання зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] матеріали справи не містять. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затвердженихнаказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Тобто за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов`язань у валюті України гривні. Як вбачається зі змісту позову [PERSON] просить суд відповідно до вимог ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 5722,20 грн, а також інфляційні збитки 8483,81 грн. Таким чином, з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних ґрунтуються на законі та відповідають положенням ст. 625 ЦК України, а отже також підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до\~ст.\~141\~ЦПК України стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору. Позивач під час подання позову сплати судовий збір в розмірі 4000 грн., при цьому, відповідно до позовних вимог повинен був сплатити 3250 грн. 06 коп.. Саме така сума сплаченого судового збору підлягає стягненню. З відповідача на користь позивача.

Outcome: approved