Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у жовтні 2024 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 02.03.2021 позивач був прийнятий до ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» на посаду заступника керуючого магазином при філії 1 департаменту з роздрібної торгівлі. 31.08.2023 позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. У день звільнення позивач отримав трудову книжку, а також наказ № Т01/30/08/028 від 31.08.2023 про припинення трудового договору. Однак при звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата за червень, липень та серпень 2023 року. Сукупний розмір невиплаченої позивачу заробітної плати складає 86230,40 грн. Позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період із 31.08.2023 по день звернення до суду із позовом 04.10.2024 (всього 401 день, з них робочі 287 дні). За розрахунком сторони позивача, середній заробіток, виходячи із розміру заробітної плати позивача за два останні місяці роботи та середньоденної зарплати у розмірі 1075,50 грн, складає суму в розмірі 308668,50 грн (287х1075,50 грн = 308668,50 грн). Крім того, позивач вважає, що має право на компенсацію за 50 днів невикористаної відпустки, яка за розрахунком представник позивача становить суму у розмірі 37218,87 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» на користь [PERSON] заборгованість з невиплаченої заробітної плати у розмірі 86230,40 грн, середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 308668,50 грн, компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 37218,87 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 17.10.2024 вказана позовна заява була прийнята до розгляду, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 19.12.2024 представниця відповідача [PERSON] подала додаткові пояснення у справі в яких зазначила, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку становить 50372,20 грн. Право на отримання заробітної плати за виконану роботу є основоположними правами працівника, отже у сумі, визначеної розрахунковими листами, стягнення заробітної плати не оспорюється. Разом з тим, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку представниця вважає безпідставним, оскільки з 12.03.2022 виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно з законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача. Початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено у сертифікаті №3000-24-2258 від 10.12.2024 саме з 12.03.2022, що охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за угодою сторін. Вказаний сертифікат є єдиним належним документом, що підтверджує обставини непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань. 01.06.2023 на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife», який є основним засобом комунікації між підприємством та працівниками та доступ до якого мають всі працівники ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1», було розміщено відповідне повідомлення про обставини непереборної сили, що зумовлюють затримку розрахунку, у тому числі при звільненні. Крім того, представниця відповідача вказала на те, що позивач звернувся до суду з пропуском тримісячного строку з позовом про стягнення середнього заробітку. Тому представниця відповідача просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку, а також здійснити розподіл судових витрат відповідно до задоволених вимог. Ухвалою суду від 19.12.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду, а також за клопотанням представника позивача витребувано докази. Ухвалою суду від 12.06.2025 визнано явку позивача та представника відповідача обов`язковою, витребувано у відповідача додаткові докази по справі. Ухвалою суду від 19.08.2025 до ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» застосовано захід процесуального примусу у виді штрафу за невиконання ухвали суду про витребування доказів. 23.09.2025 представник позивача Кондратенко М.М. подав додаткові пояснення по справі, у яких вказав, що на сьогоднішній день позивач погоджується із сумою заборгованості по заробітній платі у розмірі 50372,20 грн, фактично наразі спору щодо суми боргу по заробітній платі між сторонами немає. Компенсація за невикористану відпустку за 50 днів позивачу не виплачено, доказів про її сплату відповідачем не надано. За розрахунком відповідача компенсація за невикористану відпустку складає 32794,50 грн, із чим також погоджується позивач. Тому представник позивача просить суд стягнути з ТОВ «ТЕХНОПОЛІС -1» на користь позивача: заборгованість з невиплаченої заробітної плати у розмірі 50372,20 грн; середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 1075,52 грн; компенсацію за 50 днів невикористаної відпустки у розмірі 32794,50 грн; витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Разом із додатковими поясненнями представник позивача подав додаткові докази на підтвердження понесених позивачем витрат на отримання правничої допомоги. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у додаткових поясненнях по справі зазначив, що просить провести розгляд справи без участі позивача. Представниця відповідача у судове засідання не з`явилася та не повідомила причини неявки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце трудові правовідносини, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 02.03.2021 [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» на посаду заступника керуючого магазином при філії 1 департаменту з роздрібної торгівлі (а.с. 9-10). Наказом ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» № Т01/30/08/028 від 30.08.2023 про припинення трудового договору [PERSON] був звільнений з роботи в ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» з 31.08.2023, за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Також вказаним наказом визначено виплатити компенсацію [PERSON] за 50 календарних днів невикористаної відпустки (а.с. 11). Згідно розрахункових листів за червень, липень, серпень 2023 року заборгованість ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» перед позивачем по заробітній платі, в тому числі з виплати компенсації за 50 днів невикористаної відпустки складає 50372,20 грн (а.с. 66, 80). Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, судом установлено, що ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» у день звільнення позивача з роботи не виплатило останньому, як звільненому працівнику кошти у строки визначені ст. 116 КЗпП України. Суд не погоджується з розрахунком заборгованості з невиплаченої заробітної плати складеним позивачем, оскільки такий розрахунок не узгоджується з відомостями зазначеними у розрахункових листах. Зокрема суд враховує, що на кінець липня 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем складала 31441,62 грн. У серпні 2023 року позивачеві було нараховано заробітну плату в розмірі 7189 грн, а також компенсацію відпустки за 50 днів у розмірі 32794,50 грн, з яких утримано податок та військовий збір в сумі 7796,78 грн. Крім того, в серпні 2023 року позивачеві була виплачена частина заробітної плати у розмірі 13256,14 грн. Відомості про виплати заробітної плати позивачу, які зазначені у розрахункових листах, узгоджуються з відомостями, які містяться у виписці по картковому рахунку позивача відкритому в АТ «Ощадбанк» (а.с. 166-171). Розмір компенсації за невикористану відпустку, розрахований відповідачем, позивачем не оспорюється. Суд також погоджується із вказаним розрахунком, оскільки він проведений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку, становить 50372,20 грн. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку підлягає частковому задоволенню. Щодо заявленої вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд зазначає таке. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Суд, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, стягує на підставі статті 117 КЗпП України на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини. Тобто визначальним і достатнім для вирішення питання щодо застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є встановлення судом вини роботодавця у непроведенні повного розрахунку з працівником у день звільнення. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Отже, саме роботодавець має надати докази щодо відсутності вини в порушенні строків виплати працівнику сум при звільненні. Сторона відповідача заперечувала щодо стягнення середнього заробітку та вказувала на те, що несвоєчасний розрахунок виник з 12.03.2022 та існує дотепер через обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини). Наявність форс-мажорних обставин\~ щодо обов`язку (зобов`язання)\~ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» за статтями\~47, 94\~та\~115-117 Кодексу законів про працю України, статтями\~1\~та\~24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням\~статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~засвідчується сертифікатом Київської торгово-промислово палати №3000-24-2258 від 10.12.2024. За вказаним сертифікатом період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 12.03.2022, дата закінчення тривають на 10.12.2024 (а.с. 63-65). Сертифікат\~\~№3000-24-2258\~від 10.12.2024 Київської торгово-промислово палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий «ТЕХНОПОЛІС-1» суд визнає\~належним та допустимим доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування у справі. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє дотепер. У листі від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія РФ проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). 24.03.2022 набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю в частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Виданим 10.12.2024 сертифікатом № 3000-24-2258 Київська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які перешкоджають виконанню зобов`язань ТОВ «Технополіс-1», зокрема за статтями\~47, 94\~та\~115-117 Кодексу законів про працю України, статтями\~1\~та\~24 Закону України «Про оплату праці», а саме: збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні; відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул. Гоголівська, 1-а, с. Квітневе, Броварський р-н, Київська обл., де знаходився основний товарний склад, внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл). Таким чином, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом\~\~№3000-24-2258\~від 10.12.2024 та неможливістю належного виконання «ТЕХНОПОЛІС-1» обов`язку із своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок. ТОВ «Технополіс-1» повідомило працівників про обставини непереборної сили, що зумовлюють затримку розрахунку, через загальнодоступний ресурс «МуЕldoLife» 01.06.2023 (а.с.\~48-51). Отже, зважаючи на установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства суд вважає доведеним, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «Технополіс-1» та його працівниками, зокрема, [PERSON] з 12.03.2022 виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та які завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам. У період існування цих обставин відповідач об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), та обов`язки згідно з чинним законодавством, зокрема проведення остаточного розрахунку з [PERSON] Відтак, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне зазначити, що не застосовує заявлений стороною відповідача строк позовної давності до заявленої вимоги про стягнення середнього заробітку, оскільки у задоволенні цієї вимоги суд відмовляє по суті. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3086,68 грн відшкодуванню не підлягає. За інші заявлені вимоги позивач судовий збір не сплачував, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати. У зв`язку із частковим задоволенням заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку (40,80%), з відповідача у дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 503,67 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн, суд враховує таке. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової/правничої допомоги від 25.09.2024; ордер на надання правової допомоги адвокатом Кондратенком М.М. від 25.09.2024; рахунок фактуру №\~1 від 25.09.2024 на оплату послуг за правничу допомогу в розмірі 5000 грн; рахунок фактуру № 2 від 30.10.2024 на оплату послуг за правничу допомогу в розмірі 2000 грн; рахунок фактуру № 3 від 22.09.2025 на оплату послуг за правничу допомогу в розмірі 2000 грн; платіжні інструкції від 01.10.2024, від 30.10.2024, від 22.09.2025 про перерахування позивачем адвокату Кондратенку\~М.М. коштів за надання правової допомоги в загальному розмірі 9000 грн; (а.с. 16-20, 172-175). Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 9000 грн. Зважаючи на\~обсяг наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт,\~а також\~ціну позову,\~суд вважає,\~що розмір\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу є\~співмірним зі\~складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Стороною відповідача не було заявлено клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та не доведено неспівмірність таких витрат. Таким чином, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти на відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (11,66%) у розмірі 1049,40 грн.

Outcome: partial