Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

27 січня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулось до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.1-8) Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2025 року дану позовну заяву було передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська. (а.с.86) Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року дану позовну заяву було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська (наразі Центральний районний суд міста Дніпра). (а.с.94) В обґрунтування позову зазначено, що 06 жовтня 2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (далі Первісний кредитор) та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-9733571 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав договір електронним підписом - одноразовий ідентифікатор «35U50». У вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. 06 жовтня 2023 року на виконання умов вказаного договору ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» ініціювало переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Всупереч умов договору відповідач взяті на зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі 17 125 грн., яка складається з наступного: 5 250 грн. заборгованість по кредиту; 11 875 грн. заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 22 січня 2024 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» уклали Договір факторингу № 22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9733571 від 06.10.2023 р. 16 серпня 2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 125 грн., яка складається з наступного: 5 250 грн. заборгованість по кредиту; 11 875 грн. заборгованість за відсотками, а також понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 422, 40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. (а.с.1-8) З урахуванням того, що згідно ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Ухвалою судді від 12 травня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, а також витребувано додаткові докази. (а.с.102-103) Позивач у судові засідання не з`явився, в позовній заяві клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. (а.с.6 на зв.) Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу судових повісток та СМС повідомлень. (а.с.а.с.104, 105, 109, 110, 119, 120, 123, 124) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. Конверти, направлені на адресу відповідача, повернулись до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.а.с.111, 117, 121) З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України,\~розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-9733571 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. (а.с.17-20) Згідно умов п.1 вказаного договору відповідачу було надано у позику кошти в сумі 5 000 грн., строком на 120 днів, з фіксованою процентною ставкою в розмірі 2,50% на день. Також вказаним пунктом договору було визначено знижену процентну ставку в розмірі 0,5% на день. Кінцевою датою повернення кредиту визначено 03 лютого 2024 року. Також [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки. (а.с.14-15) 06 жовтня 2023 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» ініціювало переказ коштів згідно договору № 00-9733571 від 06.10.2023 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] . (а.с.а.с.23-24, 25-26) Крім того, на виконання ухвали суду від 12.05.2025 р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію, яка підтверджує: факт видачі картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); надано виписку, з якої вбачається зарахування на вказану картку 06.10.2023 грошових коштів у сумі 5 000 грн., а також користування відповідачем вказаними коштами. (а.с.114-115) Всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 17\~125 грн., яка складається з: 5\~250 грн. заборгованості за тілом кредиту; 11\~875 грн. заборгованості за відсотками. (а.с.а.с.46, 47) 22 січня 2024 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» уклали Договір факторингу № 22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №\~00-9733571 від 06.10.2023 р. Отже, відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024 від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» до ТОВ «МАКС КРЕДИТ» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17\~125 грн. (а.с.48-59) 16 серпня 2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого, ТОВ «ФК «ЕЙС» набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-9733571 від 06.10.2023 р. Відповідно до зазначеного договору Клієнт відступив Фактору Права Вимоги за укладеним кредитним договором згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Таким чином, за Договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17\~125 грн. (а.с.60-71) Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч.7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, про що свідчить наявність заборгованості, доказів на спростування доводів позивача та суми заборгованості відповідач суду не надав, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 17\~125 грн., яка складається з: 5 250 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 11\~875 грн. - заборгованості за відсотками, підлягає задоволенню. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Що стосується вимог про відшкодування судових витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (ч.2 ст.137 ЦПК України, ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи,

Outcome: approved