Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 3000,00 грн , щомісячно , починаючи з дня подання заяви до досягнення повноліття. Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами. 09 вересня 2005 року, між [PERSON] та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1260. У шлюбі народились спільні діти - дочка [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду від 08.02.2023 року у справі №569/18833/22 шлюб між батьками розірвано. Після розірвання шлюбу вона з сестрою проживали і були на утриманні тата. Мама поїхала за кордон, час від часу вона поверталася. Після досягнення 14 років обрала місце свого проживання разом з татом, який дбає, виховує, постійно турбується про неї та сестру. Допомагає в навчанні, зустрічає зі школи і підтримує у всіх їхніх дівчачих справах. Понад більш як п`ять років [PERSON] виїхала за кордон і її з сестрою долею не цікавиться, організовує своє особисте життя. З початком повномасштабної війни [PERSON] , не надає необхідної підтримки , так вона робить спроби які проявляються в телефонних розмовах які останні пів року вона активізувала. Проте постійної турботи від неї не має. Скільки вона її пам`ятає матір тривалий час більше 8 років вживає алкоголь. По відношенню до неї поводить себе не гідно, обзиває постійно чинить відносно неї психічне насилля, морально принижує. Вона не ставиться до них як до своїх дітей, постійно кричить, та принижує, не відвідує школу, не цікавиться життям дітей, уроками, шкільним життям, не надає фінансової чи моральної підтримки, ігнорує її потреби і переживання. Відповідачка ніде не працює, не має постійного сталого доходу, за який рахунок вона живе теж не відомо, зловживає спиртними напоями. Аліменти не платить, кошти на утримання не надає. Крім того, свідомо не турбується про неї і ухиляється від виконання батьківського обов`язку. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шеруда О.П., яка дії згідно доручення № 017/02.5/1786 віл 24.02.2025., позов підтримала у межах доводів позовної заяви та просила позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася повторно. Про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією, яка повернута до суду із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою та через оголошення на сайті Рівненського міського суду. Відзив на позов не подала. Причину неявки суду не повідомила. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умовим, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, суд вважає, що відповідач у належний спосіб був повідомлений про дату судового засідання , а тому у відповідності до ч.1ст.223 ЦПК можливо розглянути справу у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого представник позивача не заперечила. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Мазанович Н.П. в судовому засіданні вказала, що 19.05.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради вирішувалося питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно [PERSON] . Комісія прийняла рішення про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Пітримала висновок органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 06.03.2025 відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 19.05.2025 підготовче засідання було закрите, призначений судовий розгляд з викликом сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року, який розірвано заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2023 року в справі №569/18833/22, яке набрало законної сили 13 березня 2023 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилися діти : дочка [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1195, зареєстрований 06.06.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції ; та дочка [PERSON] [INFO] . Як встановлено судом, [PERSON] , [PERSON] ,. [PERSON] станом на 09.03.2023 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] за інформації ДЦТ та забезпечення надання адміністративних послуг № 3900 від 09.03.2023. Актом обстеження умов проживання, затвердженого начальником ССН виконкому Рівненської міської ради, 03.03.2023., підтверджується , що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають разом у квартирі [ADDRESS] . Квартира з усіма зручностями, облаштована, для дітей відведено окрему кімнату. Окрім того, факт спільного проживання дітей з батьком у кв. [ADDRESS] підтверджується оглянутими судом довідками, виданими ОСББ «Буковинська-12» від 11.11.2024 №11, від 05.11.2024 №1/5/11. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що більше 5 років відповідач перебуває за кордоном та не займається вихованням своїх дітей, не цікавиться дітьми. Відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, нічим їм не допомагає. У липні 2024 року дочка [PERSON] поїхала у Польщу до матері, а у жовтні 2024 повернулася. Дитина постійно проживає з ним. Висновком органу опіки та піклування від 19.05.2025 визнано за не доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом [PERSON] 23 тавня 2025 року набула повноліття. Доказ, додаток №9, диск з файлами записів, суд до уваги не приймає з тих підстав, шо переважна їх більшість стосувалася спілкування між відповідачкою та молодшою дочкою. А знятий на відео файл спілкування [PERSON] з матір`ю суд не оглядав з етичних міркувань. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позовна заява була пред`явлена до суду 25.02.2025 року, 23.05.2025 позивачка набула повноліття. Враховуючи встановлені судом обставини, положення чинного законодавства, суд вважає, що за наведених обставин позовна заява в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав до задоволення не підлягає у зв`язку з її безпідставністю. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд прийшов до наступних висновків. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років становить 3196,00 грн., 50 % якої становить 1598,00 грн , та є гарантованою державою мінімальною сумою коштів на дитину відповідного віку. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Позивачка не подала до суду будь-яких доказів для встановлення її щомісячного доходу, а судом таких доказів встановлено не було. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи встановлені по справі обставини,обов`язку батьків, матері в тому числі, щодо утримання дитини, та з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, з урахуванням достовірно встановлених доказів у справі, відсутності заперечень матері щодо вимог про аліменти, суд прийшов до висновку що позовна заява в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення . Суд вважає, що згідно положень СК України, встановлених судом достовірних доказів слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання як дочки, у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, починаючи з 25.02.2025 по 23.05.2025. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 25.02.2025 по 25.03.2025 - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 1211,20 грн. від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial