Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

15.07.2024 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири від 17.06.2016 р., внаслідок чого позивачам завдана матеріальна шкода, оскільки такі дії відповідача призвели до витребування від позивача [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.11.2021 р. у справі № 761/31873/19 квартири [ADDRESS] , яка набула право власності на цю квартиру на підставі договору дарування квартири від 14.03.2019 р., укладеному між нею та позивачем [PERSON] . Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, з метою захисту порушених прав позивачі вимушені були звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою від 22.08.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 23.06.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та її заявах по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених нею в своїх заявах по суті справи. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.06.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 771. Відповідно до п.1.1 вказаного договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру [ADDRESS] , житловою площею 43,70 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат та належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.04.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 377. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.04.2016 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 695504080000, витяг № 57277706 від 03.04.2016 року. Відповідно до п.2.1 договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 599416,50 грн. Зазначену суму покупець повністю сплатив до моменту укладення договору купівлі-продажу квартири. У зв`язку із нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу квартири [PERSON] було здійснено оплату збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 % від вартості квартири, зокрема 5994,17 грн. З моменту отримання квартири у власність [PERSON] було проведено ремонтні роботи у придбаній квартирі. 14.03.2019 р. [PERSON] подарував вказану квартиру своїй доньці [PERSON] , уклавши договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. та зареєстрований в реєстрі за № 718. Відповідно до п.1.1 даного договору дарувальник передає безоплатно квартиру [ADDRESS] . Дар, відповідно до договору було оцінено в розмірі 500000,00 грн та право власності на квартиру виникло з моменту його прийняття. Відповідно до п.1.10 витрати у зв`язку із укладенням цього договору сплачує дарувальник. Враховуючи що дарувальник та обдарована являються родичами першого ступеня спорідненості оплата збору з операцій купівлі продажу нерухомого майна в розмірі 1 % не здійснювалась. В 2021 році позивачам стало відомо про розгляд Шевченківським районним судом м.Києва цивільної справи № 761/31873/19 за позовом Шевченківської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А., державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. про визнання правочинів недійсними та скасування рішень державних реєстраторів щодо належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS] . 24.05.2021 р. рішенням Шевченківського районного суду м.Києва в задоволенні вказаного позову Шевченківської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовлено. За результатами розгляду апеляційною скарги Київської міської прокуратури на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.05.2021 р. рішення було змінено. А саме, 22.11.2021 р. Київським апеляційним судом було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу Київської міської прокуратури задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.05.2021 р. у справі № 761/31873/19 скасовано в частині вимог та задоволено позов прокуратури частково, а саме: - скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А. від 04.08.2015 р. за № 23399471 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; - визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 04.08.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. за № 2328; - скасовано рішення державного реєстратора на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А. від 04.08.2015 р. за № 23400339 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; - витребувано від [PERSON] на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради нежитлового приміщення загальною площею 57,4 кв.м, по [ADDRESS] , яке зареєстроване на праві власності за [PERSON] як кватира [ADDRESS] , загальною площею 57,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 695504080000); - скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. від 14.03.2019 р. № 45959507 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 30.06.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. за № 1256. Після розгляду касаційної скарги представника [PERSON] на постанову Київського апеляційного суду від 22.11.2021 р. Верховним Судом постановою від 12.04.2022 р. було відмовлено в задоволенні касаційної скарги, а постанову Київського апеляційного суду залишено без змін. 08.09.2023 р. у позивача [PERSON] телефонним дзвінком невідома особа повідомила про зміну замків у квартирі [ADDRESS] . З того моменту доступу до вказаної квартири у позивачів немає. Також стороною позивачів надано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100100000400 від 26.06.2016 р., з якого вбачається, що [PERSON] повідомлено про підозру та направлено кримінальне провадження до суду з обвинувальним актом 27.11.2017 р. Як слідує з даного кримінального провадження, спірне нерухоме майно станом на 30.06.2009 р. належало територіальній громаді м.Києва. [PERSON] упродовж 2015-2016 років був директором суб`єктів господарювання (ЖЕКи), які надавали житлово-комунальні послуги. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст. 190 КК України. У даному витязі зазначено, що невстановлені особи шляхом використання підроблених документів незаконно заволоділи нежитловим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] . Крім того, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 22.11.2021 р. у справі № 761/31873/19 за позовом Шевченківської окружної прокуратури м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, якою у [PERSON] на користь територіальної громади м.Києва було витребувано квартиру [ADDRESS] , [PERSON] не мав правових підстав укладати договір купівлі-продажу вказаної квартири з [PERSON] , оскільки вона вибула з володіння законного власника - територіальної громади м.Києва, у незаконний спосіб, а тому вказаний правочин в силу закону є нікчемним. Частинами 1, 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно з ч.3 ст. 216 ЦК України, правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Частиною 1 статті 661 ЦК України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Отже, виходячи зі змісту норм ст. 661 ЦК України, обов`язок продавця відшкодувати покупцеві збитки виникає за умови існування в сукупності наступних юридичних фактів: 1) існування підстав для вилучення речі, що є предметом договору купівлі-продажу, до моменту укладення такого договору; 2) вилучення в покупця предмета договору купівлі-продажу за рішенням суду; 3) покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, які виникли до укладення договору. Виходячи з викладеного, підставою для відшкодування збитків за ст. 661 ЦК України, є виключно об`єктивні обставини, вичерпний перелік яких наведений у ч.1 цієї статті, із сукупною наявністю яких закон пов`язує обов`язок продавця здійснити відшкодування покупцеві завданих збитків. Враховуючи наведене, існування обставин, визначених ч.2 ст. 660 та ч.1 ст. 661 ЦК України, є імперативною підставою для відшкодування покупцеві завданих йому внаслідок вилучення майна збитків і таке відшкодування має бути здійснене саме продавцем. Відповідальність продавця згідно зі ст. 661 ЦК України є імперативною нормою при наявності перерахованих вище об`єктивних обставин та не погребує доведення складу цивільного правопорушення, оскільки продавець залучається до розгляду справи про витребування майна і якщо не відверне витребування майна, тоді повинен відповідати за завдані збитки. Тому спеціальна норма (ст. 661 ЦК України) має переважне застосування перед нормою загальною (ст. 614 ЦК України). У пункті 122 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 р. у справі № 469/1044/17 зазначено, що суд зауважує, що кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі ст. 661 ЦК України. Відповідно до ч.1 цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16.12.2015 р. у справі № 6-2510цс15. Аналогічна правова позиція, про те, що питання компенсації добросовісному набувачу має вирішуватися за заявою такої особи у контексті ст. 661 ЦК України, викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 р. у справі № 460/2694/17. В зв`язку із витребуванням у [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.11.2021 р. у справі № 761/31873/19 квартири [ADDRESS] , яку їй подарував її батько [PERSON] , що придбав її за договором купівлі-продажу у [PERSON] , який не мав правових підстав для її продажу, суд вважає, що саме [PERSON] з боку відповідача було завдано матеріальну шкоду, яка дорівнює розміру реальної ринкової вартості вилученої квартири. Як вбачається зі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] , складеного станом на 07.11.2021 р., становить 1588000,00 грн. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] , а тому вважає за необхідне стягнути на його користь з [PERSON] 1588000,00 грн. Разом з тим, враховуючи, що позивач [PERSON] отримала квартиру від свого батька [PERSON] за безоплатним договором дарування, а також у неї були відсутні будь-які цивільно-правові відносини щодо вилученої у неї квартири з відповідачем [PERSON] , суд не знаходить законних підстав для стягнення на її користь матеріальної шкоди, а тому позов у цій частині вимог є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 15140,00 грн, а всього підлягає стягненню 1603140,00 грн (1588000,00 грн + 15140,00 грн).

Outcome: partial