Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 16.11.2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №77613159. 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №11 від 27.10.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15398,50 грн., з яких: 5150 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10248,50 грн. заборгованість за відсотками. 20.09.2021 року між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №3049313333/732629. Договір укладено в електронній формі, підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 12.08.2022 року між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11640 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 8640 грн. заборгованість за відсотками. 24.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №50386. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 05.01.2024 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05012024, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників від 05.01.2024 року до договору факторингу №05012024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15000 грн., з яких: 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10400 грн. - заборгованість за відсотками, 600 грн. заборгованість по комісії. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконував в повному обсязі, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитними договорами. А тому просив суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість в загальній сумі 42038,50 грн. та понесені судові витрати. Рух справи в суді Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 червня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~ Аргументи учасників справи Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та повідомив, що він є військовослужбовцем та визнає позов тільки в частині стягнення з нього тіла кредиту, а в стягненні заборгованості по відсоткам та комісії просив відмовити. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що 16.11.2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №77613159 (а.с.9). Згідно з п.1 договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 договору передбачено, що сума позики 5150 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка (базова)/день 1,99% (фіксована), дата надання позики 16.11.2021 року, дата повернення позики 16.12.2021 року, знижена процентна ставка/день 0,796%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1253,68%, орієнтовна загальна вартість позики 6379,82 грн. Відповідно до додатку №1 до договору позики №77613159 від 16.11.2021 року, відповідач [PERSON] ознайомився та підписав таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики (а.с.10-14) Відповідно до витягу з реєстру боржників №11 від 27.10.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.15), заборгованість відповідача\~ [PERSON] \~за договором\~позики становить 15398,50 грн., з яких: 5150 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10248,50 грн. заборгованість за відсотками. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконував у повному обсязі, в зв`язку з чим у нього станом на 31.03.2025 року виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №77613159 від 16.11.2021 року в сумі 15398,50 грн., в тому числі: 5150 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10248,50 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.16). 20.09.2021 року між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №3049313333/732629 в електронній формі, який підписано відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора R15819 (а.с.23-24). Згідно з п.1.1. договору, товариство надає клієнту кредит в межах суми 3000 грн., зазначеної клієнтом в заявці, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2. договору, кредит надається строком на 25 днів, тобто до 14.10.2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Пунктом 1.3. договору передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 846,8% річних від суми кредиту в розрахунку 2,32% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з п.1.4. договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. В розділі 4 паспорту фінансового кредиту зазначено, що процентна ставка становить 2,32% в день, річна процентна ставка 846,80%, тип процентної ставки фіксована, орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 1696 грн., реальна річна процентна ставка 104913,03%, (а.с.22). 12.08.2022 року між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором кредиту (а.с.25-27). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 12.08.2022 року до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 року (а.с.28), заборгованість відповідача\~ [PERSON] \~за договором\~кредиту становить 11640 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 8640 грн. заборгованість за відсотками. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконував у повному обсязі, в зв`язку з чим у нього станом на 31.03.2025 року виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором фінансового кредиту №3049313333/732629 від 20.09.2021 року в сумі 11640 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 8640 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.29). 24.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» та відповідачем [PERSON] укладено договір фінансового кредиту №50386 в електронній формі, який підписано відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора AV8869 (а.с.35-36). Згідно з п.1.1. договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2. договору, кредит надається строком на 17 днів, тобто до 10.10.2021 року. Строк дії договору 17 днів, але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами. Пунктом 1.3. договору передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з п.1.4. договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідно до додаткових угод №2 від 09.10.2021 року та від 15.11.2021 року (а.с.34-35), сторони продовжили строк дії договору на 30 днів до 08.11.2021 року та на 10 днів до 25.11.2021 року. Як вбачається з інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» №1251/04 від 10.04.2025 року (а.с.37), 24.09.2021 року о 14:44:07 год. через платіжний сервіс «Platon» проведена успішна транзакція в сумі 4000 грн. на картку «Ощадбанк», номер платіжної картки [NUMBER] . 05.01.2024 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором кредиту (а.с.38-40). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 05.01.2024 року до договору факторингу №05012024 (а.с.41), заборгованість відповідача\~ [PERSON] \~за договором\~кредиту становить 15000 грн., з яких: 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10400 грн. - заборгованість за відсотками, 600 грн. заборгованість по комісії. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконував у повному обсязі, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором фінансового кредиту №50386 від 24.09.2021 року в сумі 15000 грн., з яких: 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10400 грн. - заборгованість за відсотками, 600 грн. заборгованість по комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.42-50). Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/5 від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вищевказаних договорів, на таких умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що вищевказані договори укладено його сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідача відповідно до п.2.1. Договорів із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, реквізитів карткового рахунку, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, відтак вказане підтверджує факт їй укладення. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). Необхідно зазначити, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договорів між сторонами є технічно неможливим. Вищевказані кредитні договори, підписані електронними підписами позичальника, відтвореними шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчать графа договорів - реквізити та підписи сторін. Отже, підписавши договори, відповідач [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з їх умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини вчинено в формі, встановленій законом, та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ними, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредитних коштів до вільно обраних ним фінансових установ, а саме ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВІРА ГРУП», отримавши від останніх всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, судом достовірно встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . За умовами договорів сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочинів, у зв`язку з чим договори, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договорів. Що стосується вимог про стягнення суми заборгованості по комісії в сумі 600 грн. за договором №50386 від 24.09.2021 року необхідно зазначити наступне. Відповідно до п.1.5. договору про надання фінансового кредиту №50386 від 24.09.2021 року, за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту (а.с.35). Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту. Аналізуючи умови договору про надання фінансового кредиту №50386 від 24.09.2021 року та Правила про споживчий кредит, суд приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо нарахування заборгованості за комісією за надання кредиту, оскільки укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та відповідачем [PERSON] договором про надання фінансового кредиту передбачено нарахування комісії за надання кредиту (п.1.5. договору) та включено суму нарахувань по комісії за надання кредиту до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Також, комісія за надання кредиту була відображена і в тексті договору про надання фінансового кредиту, який було погоджено відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за договором. Наведене узгоджується з висновками зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути комісію за надання фінансового кредиту №50386 від 24.09.2021 року в сумі 600 грн. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі вказаних договорів, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» необхідно стягнути заборгованість в загальній сумі 42038,50 грн., яка складається з: заборгованості за договором позики №77613159 в розмірі 15398,50 грн., з яких: 5150 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10248,50 грн. сума заборгованості за відсотками; заборгованості за кредитним договором №3049313333/732629 в розмірі 11640 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 8640 грн. сума заборгованості за відсотками; заборгованості за кредитним договором №50386 в розмірі 15000 грн., з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10400 грн. сума заборгованості за відсотками, 600 грн. сума заборгованості за комісією, задовольнивши позовні вимоги. Щодо судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved