Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Центрального районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена заява [PERSON] , в якій остання посилалась на те, що є донькою [PERSON] , який народився та проживав в м.Селидове Донецької області. Після початку повномасштабного вторгнення рф, вона переїхала жити до м.Ужгорода, а батько залишився проживати в окупації. Вона завжди підтримувала з ним зв`язок по телефону, однак з 24.10.2024 року батько перестав виходити на зв`язок. [INFO] на сайті Телеграм-каналу «Наш город Селидово» та ще в декількох групах вона знайшла списки загиблих, серед яких був її батько. 19.12.2024 року до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області нею було подано заяву про зникнення безвісти батька, за фактом чого було розпочато кримінальне провадження №12024071030002317 за ч.1 ст.115 КК України, у якому на теперішній час проводяться слідчі дії щодо встановлення місця знаходження батька. Згідно реєстру осіб зниклих безвісти від 15.04.2025 року [PERSON] зник на території бойових дій. Дата набуття статусу зниклого безвісти 17.02.2025 року. Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Селидове Донецької області, який помер [INFO] у віці57 років на тимчасово окупованій території України у м.Селидове Донецької області, в зв`язку зі збройною агресією рф. \~ \~ \~ \~Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 14.08.2025 року заяву було залишено без руху. Ухвалою від 25.08.2025 року, після усунення недоліків, було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав подану останньою заяву та посилаючись на викладені в ній підстави, просив встановити відповідний факт смерті батька заявниці. \~ \~ \~ \~Заінтересована особа явку свого представника не забезпечила, про причини неявки не повідомила. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи, викладені в заяві, заслухавши пояснення представника заявниці та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 1 ст.317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях`розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія ст.317 ЦПК України. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства. Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05-30 г. 24.02.2022 року на території України, цей спрощений порядок розширюється на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум до закінчення воєнного стану).\~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.1\~ст.17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~державна реєстрація\~смерті проводиться\~органом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~на підставі: 1)\~документа встановленої\~форми про\~смерть,\~виданого закладом\~охорони здоров`я\~або судово-медичною\~установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Пунктом 1 глави 5 Розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Статтею 46 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. У постановах від 26.04.2023 року у справі №337/3725/22, від 29.03.2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. Таким чином, факт смерті особи може бути встановлений судом на підставі беззаперечних доказів, що свідчать про смерть особи в точно визначений час, обставин за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної влади факту смерті. За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, або відсутності відомостей щодо її місця перебування, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою або визнання безвісно відсутньою. Тобто основним критерієм розмежування цивільних справ про оголошення особи померлою і про встановлення факту її смерті є доведеність обставин смерті. Оголошення особи померлою засноване на презумпції її можливої смерті і відсутності будь-яких доказів щодо цього. Натомість встановлення факту смерті базується на незаперечних доказах смерті особи. Суд враховує, що доводи заяви щодо смерті батька заявниці - [PERSON] , грунтуються виключно на скріншоті неофіційного списку загиблих у м.Селидове, розміщеному в групі в месенджері Телеграм невідомою особою, без зазначення джерела отриманої інформації, будь-яких даних про дату та обставини смерті зазначених в списку осіб. Тому, останній не визнається судом належним, допустимим та достатнім доказом, що беззаперечно засвідчує факт смерті відповідної особи. Також суд враховує, що втративши зв`язок із батьком, заявниця звернулась до органів поліції, якими 20.12.2024 року було розпочато досудове розслідування кримінальному провадженні №12024071030002317 за ч.1 ст.115 КК України за фактом зникнення [PERSON] . Відомості щодо [PERSON] саме як зниклої безвісті особи внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищенаведеного, за відсутності доказів, що свідчать про факт смерті [PERSON] та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про встановлення відповідного факту. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed