Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Представник ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначав, що 31.01.2024 року між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] на підставі заяви відповідачки про видачу кредиту укладено кредитний договір за №368527, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачці в кредит грошові кошти (кредит) в сумі 7\~000 грн., а відповідачка прийняла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом позивачу відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі. На момент подання заяви про видачу кредиту відповідачка зазначила, що є платоспроможною, має стабільний дохід. Позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 7 000 грн. Кредит було надано у готівковій формі у національній валюті України на строк 6 періодів по 14 днів, сукупна вартість кредиту (загальна сума всіх платежів позичальника з урахуванням процентів) згідно з умовами кредитного договору становила 10\~728 грн. Згідно з Графіком платежів, останній платіж відповідачка мала сплатити 24.04.2024 року. З боку відповідачки проведено платежів на загальну суму 2\~500 грн., тобто лише частину належних за кредитним договором платежів. При цьому, відповідачка навіть не повернула отриману від позивача суму. Таким чином, здійснюючи оплати на погашення заборгованості, відповідачка власними діями підтвердила факт укладення договору та наявності зобов`язання щодо погашення заборгованості перед позивачем. Внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачкою, а саме прострочення внесення платежів, за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 8\~228 грн., з яких 5\~991,60 грн. складає заборгованість з повернення суми кредиту та 2\~236,40 грн - сума процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов кредитного договору. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» суму боргу за кредитним договором за №368527 від 31.01.2024 року у загальному розмірі 8\~228 грн., а також судовий збір в розмірі 3 028 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 29.05.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, крім того повідомлялась через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачки. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 24.09.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 31.01.2024 року між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір за №368527, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання надати відповідачці в кредит грошові кошти (кредит) в сумі 7\~000 грн., а відповідачка прийняла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом позивачу відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі. Пунктом 1.6. договору передбачено, що строк кредиту становить 6 періодів, кожен з яких визначається як 14 календарних днів. Згідно п.1.7.договору позичальник зобов`язаний здійснювати чергові платежі з метою повернення кредиту та сплати процентів за його користування відповідно до строків (дат) та у розмірах, що встановлені Графіком платежів, який є Додатком 1 та невід`ємною частиною цього договору. Для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, позичальник має дотримуватись умов, встановлених Графіком платежів. Відповідно до п.1.8.договору проценти за кредитом сплачуються позичальником у складі кожного чергового платежу. Чергові платежі за цим договором є ануїтетними. Пунктом 1.9.договору передбачено, що загальна вартість кредиту для позичальника на дату укладення цього договору становить 10 728 грн. та складається із загального розміру кредиту (7 000 грн.) та загальних витрат за кредитом (3 728 грн.). Згідно п.1.10. договору очікуваною датою повернення (виплати) кредиту є дата останнього платежу згідно з Графіком платежів. Додатком за №1 до кредитного договору за №368527 від 31.01.2024 року позивачем долучено Графік платежів від 31.01.2024 року, з якого вбачається, що сторони погодили суму кредиту у розмірі 7 000 грн., сплату тіла кредиту та процентів з 14.02.2024 року по 24.04.2024 року. Загальна вартість кредиту становить 10 728 грн. Відповідачка отримав від позивача грошові кошти у сумі 7\~000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 31.01.2024 року. Із деталізації нарахувань та обліку платежів за кредитним договором за №368527, станом на 15.05.2025 року вбачається, що відповідачкою за період з 14.02.2024 року по 24.04.2024 року сплачено 2 500 грн., зокрема - 1 008,40 грн. за тілом кредиту та 1 491,60 грн. за процентами. Залишок заборгованості за тілом кредиту становить 5 991,60 грн. та за процентами 2 236,40 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості визначено як 8 228 грн., з яких 5 991,60 грн. складає заборгованість за тілом кредиту та 2 236,40 грн. - проценти за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно з п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами ЦК України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З аналізу норм ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір, укладений між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] , підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому між сторонами виникли договірні відносини. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором за №368527 від 31.01.2024 року. Позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом пред`явлення позову до суду. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачкою не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, а також беручи до уваги те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а отже таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у сумі 3 028 грн.

Outcome: approved