Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

11 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Державної казначейської служби та Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, у якій позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби моральну шкоду, завдану внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суму у розмірі 5\~000\~000,00 гривень. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 14 травня 2025 року. 01 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Державної казначейської служби України надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 02 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Одеської обласної прокуратури надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву. 09 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 14 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. 14 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про об`єднання справ в одне провадження, у якому заявник просить об`єднати судові справи №522/7921/25-Е, 522/7920/25-Е та 522/7923/25 в одне провадження. 14 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про забезпечення доказів, у якій заявник просив забезпечити докази шляхом витребування з архіву Приморського районного суду м. Одеси матеріалів судової справи №522/13711/17 по кримінальному провадженні №42016160000001017, що перебуває у розпорядженні Приморського районного суду м. Одеси для огляду в судовому засіданні. У підготовче засідання, призначене на 14 травня 2025 року з`явився позивач, представник Одеської обласної прокуратури та представник ДКС. Ухвалою суду від 14 травня 2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про об`єднання справ в одне провадження відмовлено. Ухвалою суду від 14 травня 2025 року заяву [PERSON] про забезпечення доказів повернуто без розгляду. Відкладено підготовчий розгляд справи на 10 червня 2025 року. 10 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання [PERSON] про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи матеріали справи №522/13711/17. У підготовче засідання, призначене на 10 червня 2025 року з`явився позивач, представник Одеської обласної прокуратури та представник ДКС. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи в змішаній формі (паперовій та електронній). Відкладено підготовчий розгляд справи на 30 червня 2025 року. 30 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання [PERSON] про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копії клопотань про обрання та продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні №522/13711/17. У підготовче засідання, призначене на 30 червня 2025 року з`явився позивач та представник Одеської обласної прокуратури. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволені клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 14 липня 2025 року Судове засідання по справі, призначене на 14 липня 2025 року було відкладено на 08 вересня 2025 року. Судове засідання по справі, призначене на 08 вересня 2025 року не відбулося у зв`язку із замінуванням приміщення Приморського районного суду м. Одеси та було відкладено на 09 вересня 2025 року. У судове засідання, призначене на 09 вересня 2025 року з`явився позивач, представник Одеської обласної прокуратури та представник ДКС. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 22 вересня 2025 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 10 грудня 2016 року виконуючим обов`язки прокурора Одеської області старшим радником юстиції Саулко Олександр Іванович по даному кримінальному провадженню винесено та підписано письмове повідомлення про підозру адвокатам [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 2 ст. 27 та ч. 3 ст. 368 КК України. Цього ж дня повідомлення про підозру було вручено прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області старший радник юстиції Ю.О. Морванюк за дорученням в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції [PERSON] адвокату Євсюкову Євгену Петровичу, що підтверджується вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2021 року у справі №522/13711/17. Зазначеним вироком [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, п. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 364 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року у справі №522/13711/17 апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури Шпаченка С.М. задоволено частково. Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2021 року відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.3 ст.369, п.2 ст.27, ч.1 ст.364 КК України змінено та виключено з мотивувальної частини вироку висновки суду щодо недотримання стороною обвинувачення вимог ст.481 КПК України повідомлення про підозру адвокатам Євсюкову Євгену Петровичу та [PERSON] . В іншій частині вирок залишено без змін. Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2021 року у справі №522/13711/17 набрав законної сили з урахуванням змін, викладених в ухвалі Одеського апеляційного суду - 14.04.2022 року, що підтверджується відповідними відомостями з ЄДРСР. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди. Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. \~ \~ \~ \~У позовній заяві позивач зазначає про те, що внаслідок таких дій, він зазнав глибоких та тривалих моральних страждань, була створена довготривала стресова ситуація в результаті перебування під слідством і судом, триманням під вартою, обмеження його прав в період дії запобіжних заходів, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, необхідності затрати часу та вжиття заходів для свого судового захисту, що викликало у нього психологічне напруження, внаслідок чого погіршилася якість його життя та змінило нормальний ритм життя, а тому, позивач вказав, що 5\~000\~000,00 гривень буде тією сумою, яка може мінімально компенсувати спричинені страждання. \~ \~ \~ \~На підтвердження того, що 5\~000\~000,00 гривень в якості моральної шкоди буде тією сумою, яка може мінімально компенсувати спричинені страждання позивачем було надано копію висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 12.12.2024 року №19/24, складеного експертом [PERSON] , з якого вбачається, що можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання у розмірі 5\~000\~000,00 гривень є обґрунтованим. \~ \~ \~ \~До копії свідоцтва долучено свідоцтво №15, з якого вбачається, що [PERSON] рішенням експертно-кваліфікаційної комісії МОЗ України присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення судово-психологічної експертизи, строком дії до 18.02.2024 року, та термін дії якого продовжено до 19.01.2029 року. \~ \~ \~ \~Зі змісту висновку вбачається, що експерта повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву Державна казначейська служба зазначає про те, що для розрахунку розміру шкоди слід застосовувати частину 2 статті 8 закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» де вказано, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону, тобто, у розмірі 1\~600,00 гривень. \~ \~ \~ \~Проте, суд не може погодитися із зазначеним з огляду на наступне. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, «відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, «розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження». У постанові КЦС ВС від 05.03.2025 року у справі №166/789/24 вказано, що доводи касаційної скарги про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, не заслуговують на увагу, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, що узгоджується із нормами статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». КЦС ВС виходив з того, що законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. Конституційний Суд України у своїх Рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголошував на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах, а зміни у вказаний Закон не вносилися. КЦС ВС погодився з тим, що відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, відсутні. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з першого січня 2025 року становить 8 000,00 гривень. За таких обставин, для розрахунку мінімального гарантованого мінімуму, що підлягає стягненню на користь [PERSON] суд бере за основу мінімальний розмір заробітної плати станом на момент розгляду справи, тобто, грошову суму у розмірі 8\~000,00 гривень. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, [PERSON] було повідомлено про підозру 10 грудня 2016 року, тоді як вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2021 року, що набрав законної сили 14 квітня 2022 року [PERSON] виправдано. \~ \~ \~ \~Загальний строк, протягом якого позивач перебував під слідством та судом склав 64 місяців та 5 днів. \~ \~ \~ \~Розмір мінімального гарантованого відшкодування за 64 місяці становить 512\~000,00 гривень (64*8\~000). \~ \~ \~ \~Розмір мінімального гарантованого відшкодування за 5 днів становить 1\~333,33 гривень (8\~000/30*5). \~ \~ \~ \~Загальний розмір мінімального гарантованого відшкодування у період перебування [PERSON] склав 513\~333,33 гривень. \~ \~ \~ \~У відзиві на позову заяву Одеська обласна прокуратура зазначає про те, що мінімальний розмір шкоди, який гарантований державою є досить значним, а тому, достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, а підставі для його збільшення немає, оскільки відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення. Посилається на те, що грошова сума у розмірі 5\~000\~000,00 гривень позбавлена засад поміркованості, розумності та справедливості, є значно більшою ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Cуд частково погоджуєтья із доводами щодо надмірності заявленого позивачем до відшкодування розміру моральної шкоди, проте вважає, що справедливим буде стягнення моральної шкоди у подвійному розмірі від мінімально встановленого з огляду на наступне. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди,

Outcome: partial