Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

08.04.2025 представник позивача [PERSON] [PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1 000 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог вказує, що вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21.09.2021, який було змінено ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.02.2022, [PERSON] визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки, та на підставі ст. 75 КК України вирішено звільнити [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік. У вищевказаному кримінальному провадженні позивачка мала статус потерпілої особи, оскільки внаслідок протиправних дій [PERSON] , який грубо порушив Правила дорожнього руху, та в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, вона та її чоловік [PERSON] отримали тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а донька, малолітня потерпіла [PERSON] від отриманих травм померла. Вказує, що на момент вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, він перебував у трудових відносинах з стороною відповідача, а саме з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Зерно-Продукт». Зазначає, що смерть доньки та її з чоловіком отримані ушкодження, які наступили внаслідок протиправних дій [PERSON] заподіяла їй значних моральних страждань, через які у неї погіршився нормальний, здоровий сон, вона стала дуже роздратованою. А тому, для нормалізації свого духовного та психологічного стану, позбавлення депресії, стресу, неврозів, відновлення світосприйняття, соціальної та трудової активності до рівня який був у позивачки до моменту вчинення кримінального правопорушення щодо неї, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму морального відшкодування, оскільки саме ТзОВ «Волинь-Зерно-Продукт» повинне відповідати за заподіяну їй шкоду, як юридична особа, працівником якої, під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків завдано таку шкоду. Ухвалою суду від 10.04.2025 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Ройко Т.І. позовні вимоги підтримали повністю та вказали, що зазначена у позові шкода була заподіяна під час виконання трудових обов`язків, а тому відповідальність за неї повинна нести юридична особа, якою в даному випадку є сторона відповідача у справі. Також позивачка [PERSON] суду пояснила, що внаслідок протиправних дій працівника відповідача, їй не було відшкодовано будь-якої завданої шкоди. Представник відповідача ТзОВ «Волинь-Зерно-Продукт»\~-\~Давидюк М.В. в судовому засіданні щодо обставин даної справи, та фактів на яких вони ґрунтуються не заперечив. Пояснив, що товариством передавались кошти стороні позивачки на відшкодування завданої їх працівником шкоди, однак не мають змоги це підтвердити документально. Після настання вищевказаної пригоди, їх працівник [PERSON] був звільнений, а товариство не здійснювало його захист у кримінальному провадженні, а тому їм не було відомо про його подальший розвиток. Вказав, що не заперечує щодо відшкодування шкоди, проте просить зменшити її розмір до 100\~000,00 грн., зокрема через те, що винуватцями події, внаслідок якої позивачці завдано моральної шкоди, були винні обидва водії. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.10.2011 (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.08.2019, [INFO] [PERSON] померла (а.с. 18). Відповідно до вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21.09.2021, який було змінено ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.02.2022, [PERSON] визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки, та на підставі ст. 75 КК України вирішено звільнити [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік (а.с. 5-16). Згідно обставин справи, зазначених у вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21.09.2021 вбачається, що [PERSON] 22.08.2019 рок, приблизно о 17 годині 00 хвилин, керуючи вантажним авто потягом у складі сідлового тягача «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа марки «BODEX», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним по автомобільній дорозі сполученням «Львів-Луцьк» в напрямку до м. Львова при проїзді її ділянки в районі с. Колоденці Кам`янка-Бузького району Львівської області при наближенні до перехрестя нерівнозначних доріг, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] , малолітньому пасажиру автомобіля «ВАЗ 2101» потерпілій [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 65/19 від 20.09.2019, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна та синців на обличчі, на голові справа, синця на лівому плечі, садна на поверхні черевної стінки зліва, одне садно на лівій нижній кінцівці, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою та травматичного набряку головного мозку, перелом основи черепа, з вогнищевими крововиливами в м`які тканини голови справа, непрямий перелом першого ребра справа, з вогнищевим крововиливом вказаної ділянки, крововилив при корені лівої нирки, розрив селезінки, крововиливи в м`язах спини, які у своїй сукупності призвели до її смерті; пасажиру цього ж автомобіля потерпілій [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 49/2019 від 11.10.2019, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми живота, яка проявилася переломами 4-9 ребр по аксилярній лінії зліва, 2-4 ребр по паравертибральній лінії зліва, лівобічного гемоторакс, розрив селезінки, струсу головного мозку, які у своїй сукупності за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до тяжкого тілесного ушкодження та водію автомобіля «ВАЗ 2101» [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 50/2019 від 11.10.2019, спричинено тупа травма грудної клітки, перелом 4-5 ребр, струс головного мозку, які у своїй сукупності відносять до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Також, як видно з обставин вироку суду, [PERSON] не було відшкодовано завдану потерпілій стороні шкоду, а потерпілою стороною, в межах кримінального провадження не було заявлено цивільний позов. Відповідно до наказу керівника ТзОВ «Волинь-Зерно-Продукт» №107 від 10.09.2012, [PERSON] прийнятий на роботу на підприємстві з 10.09.2012 водієм автотранспортних засобів (а.с. 19). Разом з тим, згідно актів приймання-передачі основних засобів від 07.07.2017, водій [PERSON] прийняв в експлуатацію автомобіль вантажний DAF FT CF 85.410 (сідельний тягач) та напівпричіп-самоскид марки «BODEX», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.21-22). Таким чином судом встановлено, що на момент вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, він мав трудові відносини з стороною відповідача у справі ТзОВ «Волинь-Зерно-Продукт», а шкода потерпілій стороні у вищевказаному кримінальному провадженні відшкодована не була. Відтак, судом встановлено, що через неправомірні суспільно-небезпечні дії водія ТзОВ «Волинь-Зерно-Продукт» [PERSON] , позивачці завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті, у зв`язку з чим і виник спір між сторонами. Суд вважає, що факт завдання моральної шкоди позивачці, зокрема як мамі покійної малолітньої дитини є очевидним та зрозумілим, оскільки така життєва втрата близької людини є непоправним фактом, який завдає моральних страждань та вимушених життєвих змін. Питанням, яке вимагає судової оцінки у даній справі є правова підстава відповідальності відповідача за даним позовом та розмір відшкодування моральної шкоди. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалась на ст. 1172 ЦК України, оскільки саме ТзОВ «Волинь-Зерно-Продукт», повинно відповідати за шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Вирішуючи питання правової підстави відповідальності відповідача за даним позовом суд виходив з таких мотивів та положень закону. Так, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який відшкодовує шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким є його законний володілець. А, відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. У статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 177/472/16 (провадження № 61-2796св20) зазначено, що «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм». Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що [PERSON] на час вчинення ДТП, в якій загинула донька позивачки, а [PERSON] та її чоловік отримали тілесні ушкодження, перебував на посаді водія ТзОВ «Волинь-Зерно-Продукт», тобто перебував у трудових відносинах з відповідачем. Вказане також не заперечується стороною відповідача у справі, представник якого підтвердив цей факт. А тому, суд дійшов висновку про стягнення моральної шкоди саме з ТзОВ «Волинь-Зерно-Продукт». Що стосується розміру моральної шкоди, то суд виходив з наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується роз`яснення Пленуму Верховного Суду, викладені в п.9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95N4 (з наступними змінами та доповненнями) про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд відзначає, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є та не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачка оцінила розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди на рівні 1\~000\~000,00 грн. З матеріалів справи встановлено, що позивачці дійсно було заподіяну моральну шкоду, яка зокрема полягала в тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 22.08.2019, померла донька позивачки, а сама позивачка та її чоловік отримали тілесні ушкодження, що стало наслідком порушення її звичного режиму життя, перенесенням сильних душевних страждань, які вона зазнала у зв`язку з смертю близької людини і які продовжуються по даний час існувати. До вказаного вище, також можна додати обставину, зазначену у копії довідки до акті огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.10.2023, в якій позивачці зроблено висновок про умови та характер праці, а саме протипоказана робота з психологічними перенавантаженнями (а.с.20). З огляду на доведеність факту заподіяння моральної шкоди, та з метою забезпечення балансу інтересів сторін, суд визначаючи розмір відшкодування завданої шкоди, бере до уваги характер, глибину і тривалість душевних страждань, також принципи розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивачки 700\~000,00 грн. морального відшкодування. Вирішуючи питання судових витрат по справі, суд виходив з наступного. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. З урахуванням задоволення вимог позивача, яка згідно ч.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, то на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7000.00 грн. за подання позовної заяви позивачкою і підлягають стягненню в дохід державного бюджету України. Крім цього, позивачка понесла витрати на правову допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №15/2024 від 25.11.2024, детальний опис наданих послуг, акт надання послуг від 17.09.2025 на суму 10000,00 грн. Однак, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відтак, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті роботи, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 7000 грн 00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Outcome: partial