Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та прохає стягнути з нього заборгованість за договором позики від 22 листопада 2020 року в розмірі 6 000 євро.\~ Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 листопада 2020 року він надав [PERSON] за договором позики у борг кошти в розмірі 6 000 євро, про що відповідач власноруч написав йому розписку. В свою чергу відповідач\~ брав на себе зобов`язання повернути борг в строк до 01 лютого 2025 року. Однак\~ станом на час звернення до суду сума боргу в розмірі 6 000 євро [PERSON] повернута не була. Тому він змушений звернутися до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 30 липня 2025 року провадження у справі було відкрито, визначено, шо розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання у справі (а.с. 16). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ухвали суду від 01 вересня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до\~ судового розгляду на 30 вересня 2025 року на 08 год 00 хв. (а.с. 26). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Волкова І.І. надала заяву про розгляд справи без участі позивача та без її участі, у якій\~ зазначила, що [PERSON] позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує (а.с.\~ 34). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач\~ -\~ [PERSON] у\~ судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи був\~ повідомлений у встановленому законом порядку\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ (а.с. 33),\~\~ заяв про розгляд справи без\~ його участі до суду на находило. Відзив на позовну заяву\~ відповідачем [PERSON] наданий не був. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши надані докази, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, від 10.08.2022 у справі № 504/369/18. У постанові від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником у борг коштів із зобов`язанням їх повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) та у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) суд вказав, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. В судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 2020 року між [PERSON] і\~ [PERSON] був укладений договір позики та [PERSON] отримав у борг від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] кошти в розмірі\~ 6 000 Євро на строк до 01 лютого 2025 року.\~ Також у вказаній розписці [PERSON] \~ вказав, що він зобов`язується\~ сплачувати проценти в розмірі 10% від суми позики щомісячно до дати фактичного повернення боргу. Зазначено, що вказана розписка написана\~ [PERSON] власноручно (а.с. 6, 24). Надана відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] розписка містила умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення в строк до 01 лютого 2025 року, а також дату отримання коштів 22 листопада 2020 року. За договором позики від 22 листопада 2020 року строк повернення\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] \~ коштів був встановлений до\~ 01 лютого 2025 року (а.с. 24). Статтею 629 ЦК України визначено, що\~ договір є обов`язковим для його виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1-3 ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Оригінал розписки від 22 листопада 2020 року про отримання\~ [PERSON] \~ у борг коштів наданий суду позивачем [PERSON] (а.с. 24), що свідчить про невиконання позичальником\~ [PERSON] умов договору позики від 22 листопада 2020\~ року. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 квітня 2012 року № 6-24цс12. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст. 533 ЦК України визначено,\~\~ що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 роз`яснив, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка отримана у позику. Відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором позики від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 22 листопада 2020 року перед [PERSON] . Позивач [PERSON] прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 22 листопада 2020 року у валюті, яка була ним надана у позику у євро.\~ За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 22 листопада 2020 року в розмірі\~ 6 000 євро. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2 933 грн 80 коп (а.с. 1).\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] \~ також прохає стягнути з відповідача понесені витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3 000 грн 00 коп (а.с. 4).\~ Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~ 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~\~\~ З наведеного слідує, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат, понесених\~ [PERSON] надані: довідка-розрахунок від 24 липня 2025 року (а.с. 9), витяг з договору про надання правничої допомоги від 24 липня 2025 року (а.с. 10), ордер про надання правничої допомоги\~ [PERSON] - адвокатом Волковою І.І. та\~ свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 62 (а.с. 11-12). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ За таких обставин з відповідача на користь позивача слід також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп. \~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved