Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №002/10053391-SP ВІД 28.04.2021 в розмірі 21878,61 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] уклав з АТ «Таскомбанк» Договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» №002/10053391-SP від 28 квітня 2021р., підписанням якого акцептував Публічну пропозицію АТ "ТАСКОМБАНК", яка розміщена на веб-сайті Банку та Лендинговій сторінці та беззастережно приєднався до умов Договору. Строк дії договору становить 365 днів. Після закінчення зазначеного періоду, строк дії Кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо Банк прийняв рішення не продовжувати строк дії Кредитного ліміту; направлення Клієнтом до Банку письмової заяви про відмову від користування лімітом Кредитної лінії та/або про закриття Поточного рахунку. 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №HI/11/16-Ф від 28.02.2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов?язується передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов?язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав Вимоги. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №HI/11/16-Ф від 28.02.2024 Реєстру Прав Вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 21878,61 грн., з яких: 9999,08 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 11879,53 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 0 грн. - загальна заборгованість по комісії; 0 грн. - пеня/штрафи. Процесуальні дії суду. З урахуванням положень ст.187 ЦПК України, 03.09.2025 суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з метою отримання інформації щодо місця проживання (перебування) відповідача зроблено відповідний запит за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" та отримано відповідь №1730084 від 03.09.2025 про те, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 03.09.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Відповідно до ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Копія ухвали про відкриття провадження від 03.09.2025 надсилалася відповідачу на адресу реєстрації: [ADDRESS] . Натомість на адресу суду повернулась поштова кореспонденція з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. З таких підстав суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Дана позиція узгоджується з постановою КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23). Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.04.2021 [PERSON] підписав заяву №307677 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». Положеннями анкети-заяви визначено, що\~ [PERSON] приєднався до частини 1 Публічної пропозиції. А також підтвердив, що перед підписанням Заяви ознайомився з Публічною пропозицією з додатками в тому числі 1 Публічної пропозиції. Підписанням анкети-заяви [PERSON] засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що удосконалений електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (п. 2). До заяви №307677 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» позивачем було довідку про те, що [PERSON] є власником поточного рахунку, який відкритий до заяви Анкети №307677 з номером кредитного договору №002/10053391-SP від 28.04.2021, картка № [NUMBER] , відкритого в АТ «Таскомбанк». Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України „Про електронну комерцію\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України „Про електронну комерцію\~зазначено, що електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч.8 ст.11 Закону України „Про електронну комерцію\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України „Про електронну комерцію\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України „Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що відповідач [PERSON] , підписавши 28.04.2021 анкету-заяву, висловив згоду на використання Банком аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку та аналогу печатки Банку, а також на використання ним Удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані Банку та доступні з використанням мобільного додатку. А також, визнає те, що всі правочини при здійсненні електронної взаємодії з Банком через мобільний додаток можуть вчинятися Банком з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку печатки Банку та відповідачем з використанням Удосконаленого електронного підпису. При цьому,\~заява містить\~докладну інформацію\~щодо особи\~ [PERSON] ,\~зокрема,\~дату його\~народження,\~індивідуальний податковий\~номер,\~серію,\~номер паспорта\~і дату\~його видачі,\~адресу проживання,\~номер мобільного\~телефону,\~а також\~джерело та\~розмір доходу.\~Вказана\~заява не\~містить даних\~про розмір\~кредитних коштів,\~про умови\~кредитування.В позовній заяві ці дані також не зазначені. Матеріали справи не містять доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача, яка картка йому була видана, а також доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Разом з тим, позивачем не надано ні кредитного договору, ні розрахунку заборгованості, ні інших документів, як б підтверджували факт отримання відповідачем коштів, їх використання та наявності заборгованості перед ним. Таким чином, долучені документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі анкети-заяви та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає банк. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до пункту 63 саме виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім2я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки\~це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Отже задля встановлення обставин справи, до позовної заяви у підтвердження її доводів, повинна бути надана виписка по рахунку позичальника. Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 № 200/5647/18. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийняті 09.05.1985 № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В\~„Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань\~від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Частинами 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Інших доказів позивачем не надано, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявлено. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч.4\~ст.12 ЦПК України). Також, у своїй заяві до суду представник позивача просив розглянути справу у його відсутність. Згідно\~статті 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, встановлення кредитного ліміту, його розміру, та розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість нарахованих позивачем суми заборгованості за вказаним кредитним договором, суд доходить висновку про недоведеність позивачем факту укладення кредитного договору та розміру заборгованості, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з огляду на його недоведеність. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами\~ст. 141 ЦПК України\~сплачений судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed