Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив суд: -звільнити (частково) [PERSON] від заборгованості по аліментам, що утворилася в період з 01 вересня 2022 року до 01 серпня 2024 року у розмірі 122 746, 00 грн., згідно рішення суду по справі 761/45503/19 від 28 квітня 2020 року (виконавче провадження [NUMBER]); -розмір аліментів визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року по справі 761/45503/19, змінити, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частки всіх видів доходів ) замість попередньо визначених у розмірі 1/4 частки), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 2010 року по березень 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з відповідачкою. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року з нього ( [PERSON] ) на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Про рішення щодо стягнення з нього аліментів йому стало відомо лише у травні 2021 року. Однак, на той час він ще проходив реабілітацію після служби в ЗСУ та перебував у пошуках роботи. Але у зв`язку з відсутністю роботи та постійного заробітку, все ускладнилося нормальною комунікацією із колишньою дружиною, яка перешкоджала у спілкуванні з донькою. 03 вересня 2022 року сталася подія, яка докорінно змінила його життя. На позивача напали невідомі невстановлені особи, які його побили. Внаслідок побиття, йому проломили череп, що призвело до неможливості повноцінного життя. У вересні 2024 року йому було зроблено останнє оперативне втручання, після якого він і досі проходить реабілітацію, яка потребує значного проміжку часу. З 09 вересня 2023 року йому встановлено другу групу інвалідності пожиттєво. Наприкінці серпня 2024 року йому стало відомо, що сума заборгованості по аліментам складає 428 420, 26 грн., яка у виниклій ситуації для нього є непідйомною, а також, має наслідки у вигляді арештів та обмежень встановлених державним виконавцем. З урахуванням вищезазначеного, позивач зазначає, що на даний час він знаходиться у скрутному матеріальному становищі, фактично проживає за рахунок волонтерської допомоги та допомоги друзів. Жодних власних коштів та заощаджень не має, як і фізичної змоги працювати, а тому, вважає, що зазначені ним обставини є істостними та можуть слугувати підставами для звільнення його від сплати виниклої заборгованості по аліментам, яка утворилася починаючи з вересня 2022 року по теперішній час та для зменшення розміру стягнутих аліментів за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року з1/4 частини та 12/8 частину. В січні 2025 року через загальну канцелярію суду від відповідачки надійшов письмовий відзив на позов, у якому остання просила суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що з боку позивача суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження власних позовних вимог. Дійсно, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року було задоволено її позовну заяву про стягнення аліментів. Твердження позивача в тім, що йому не було відомо про наявність рішення про стягнення аліментів не відповідають дійсності, так як зі змісту рішення вбачається, що [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак, своїми правами не скористався. Крім того, з боку позивача суду також не надано доказів того, що на час розгляду справи він проходив реабілітацію після служби в ЗСУ чи був у пошуках роботи або у нього були проблеми з комунікацією з колишньою дружиною. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року позивача було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Зі змісту даного рішення також вбачається, що [PERSON] проігнорував даний судовий процес та не виявив бажання заперечити проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Доводи позивача в тім, що його майновий стан погіршився, що у свою чергу призвело до неможливості сплати аліментів не відповідають дійсності. Оскільки, наявна відсутність сплати аліментів після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, свідчить про відсутність аргументів на підтвердження погіршення майнового стану позивача. Також, позивачем не було надано доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану, оскільки, позивач не допомагав власній донці, ані до розірвання шлюбу між сторонами, як і не сплачував аліменти після прийняття судом рішення у справі про стягнення аліментів. Станом на сьогоднішній день, позивач так і продовжує ігнорувати свої обов`язки щодо сплати аліментів, що свідчить про відсутність обставин, які б могли свідчити про зміну матеріального становища позивача. Отримання травми позивачем ніяк не вплинуло на майновий стан останнього, оскільки, він як не сплачував аліменти до отримання травми, так і не сплачує їх після отримання травми. Надані позивачем медичні документи не підтверджують того, що отриманні останнім травми не дозволяли та не дозволяють йому працювати та сплачувати аліменти. А тому, на думку відповідачки, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має проблеми зі здоров`ям, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Отже, наявні матеріали справи повністю підтверджують факт ігнорування з боку позивача своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої доньки, як до отримання позивачем групи інвалідності, так і після її отримання. З початку 2016 року позивач не бажав та не бажає приймати участі у вихованні доньки, не цікавиться її долею, інтересами та потребами. Лише, після появи певних обмежень, що виникли у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження про стягнення аліментів, у позивача виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом, вказуючи про цьому на обставини, які не відповідають дійсності. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідачка та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що позивачем не доведено обставини щодо зміни його матеріального становища, яке існувало до отримання травми та після отримання травми. Суд, заслухав пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 18 вересня 2010 року між сторонами (позивач та відповідач) було зареєстровано шлюб. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, задоволено у повному обсязі, ухвалено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили. Дане рішення звернуто до примусового виконання. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задоволено, ухвалено: позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили. Як вбачається із довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, виданої від 20 серпня 2024 року Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в межах виконавчого провадження №62044686/13, зазначено, що згідно з виконавчим листом №761/45503/19, виданого 28 квітня 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва, за період часу з 25 листопада 2019 року по 01 серпня 2024 року у боржника [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 267 762, 62 грн., загальна заборгованість з урахуванням штрафу становить 428 420, 19 грн. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, [PERSON] зазначив, що підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало те, що 03 вересня 2022 року, внаслідок його побиття, він отримав ЗЧМТ, яка потягла за собою необхідність в оперативному втручанні, що в послідуючому потребує тривалого реабілітаційного періоду для відновлення життєдіяльності. Наслідком отримання вищезазначеної травми є встановлення йому другої групи інвалідності. Вказані обставини позбавляють його сплачувати аліменти, призначені за рішенням суду та погасити виниклу заборгованість по аліментам, так як, його матеріальне становище значно погіршилося. Стаття 8 СК України врегульовує, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК України). Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За приписами ч.1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно з положеннями до ч.1,2 ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому, у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17. Згідно з ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як врегульовано ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За нормою ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 ?Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів? судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, за змістом ч.1 ст.71 Закону України ?Про виконавче провадження?, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені нормативні положення, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Факт отримання ним ЗЧМТ, яка значно вплинула на його стан здоров`я, що потягло за собою значні зміни у його стані, а також призвело до отримання другої групи інвалідності, є підставою для зміни розміру аліментів, що стягуються на утримання спільної доньки сторін ( [PERSON] та [PERSON] ) - [PERSON] , адже отримана травма та погіршення самопочуття, впливає на можливість працевлаштуватися та отримувати доходи, що у свою чергу є погіршенням матеріального стану позивача. При цьому, суд зауважує, що підстав, для звільнення позивача від виниклої заборгованості по аліментам, яка утворилася починаючи з вересня 2022 року по теперішній час (час звернення до суду з вищезазначеним позовом) у розмірі 122 746, 00 грн., як зазначено позивачем у позовній заяві судом не встановлено. Дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, погіршення стану здоров`я позивача має місце з 03 вересня 2022 року, отже, позивач підлягає звільненню від заборгованості по аліментам, яка виникла за період часу з вересня 2022 року по 01 травня 2023 року (дата встановлення [PERSON] другої групи інвалідності) у розмірі 42 694, 00 грн. Із довідки МСЕК від 09 травня 2023 року вбачається, що [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 01 травня 2023 року, загальне захворювання. Висновку, щодо обмежень в частині умов та характеру праці довідка не містить, що свідчить про можливість позивача працевлаштуватися. Підстав, для звільнення позивача від заборгованості по аліментам, яка виникла за період часу з травня 2023 року по серпень 2024 року (як зазначено у довідці про заборгованість по аліментам) суду з боку позивача надано не було, як і не було їх встановлено під час розгляду справи. У даній справі не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання як позивача, так і відповідачки, їх дитини, стану здоров`я дитини, наявності інших особливих потреб. Інші відомості, які дозволять суду дійти протилежних висновків за результатами розгляду даної справи відсутні. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільної доньки сторін, підлягає захисту та має бути достатнім. Разом з цим, утримання доньки є спільним обов`язком батьків, відповідно, відповідачка також має виконувати свій обов`язок із забезпечення її потреб. Суд наголошує, що навіть в разі зміни частки аліментів (з 1/4 до 1/6 на дитину), що підлягатиме стягненню на користь відповідачки на утримання доньки, встановлений чинним сімейним законодавством мінімальний гарантований рівень (розмір щомісячного стягнення), який дорівнює 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, залишатиметься незмінним. У постанові від 26.10.2022 у справі №759/22898/20 Верховним Судом зроблено висновок про те, що аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Крім того, при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 С К України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 ?Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів?, стаття 183 ?Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини?, стаття 184 ?Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі?). Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143 цс 13 і ця судова практика є незмінною. Так, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене суд, інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку [PERSON] нести витрати по утриманню доньки у розмірі 1/6 частини, який встановлюється судом під час розгляду справи, не встановлено. Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як, наявні обставини, що підтверджують наявність тяжкої хвороби останнього, яка також впливає на зміни майнового стану позивача, що у свою чергу призводить до зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини та часткового звільнення від виниклої заборгованості по аліментам, яка утворилася на підставі рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial