Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат, в якому просить: -стягувати з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти у розмірі 5000,00 грн на утримання дитини [PERSON] [INFO] щомісячно від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; -стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] додаткові витрати на набір імплантів для остеосинтезу для їх спільної доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 34300,00 грн. Позов був направлений до суду 18 липня 2025 року. Ухвалою суду від 29 липня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідачки не надійшло. Скориставшись своїм правом, відповідачка подала відзив на позовну заяву в якому просить суд: -позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити частково; -призначити стягнення з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн на утримання дитини [PERSON] [INFO] щомісячно від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; -відмовити [PERSON] [INFO] у стягненні з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] додаткових витрат на набір імплантів остеосинтезу для їх спільної доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 34300,00 грн. 15 вересня 2025 року позивачем були надані додаткові пояснення у справі. 18 вересня 2025 року від відповідачки надійшли письмові пояснення. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] зазначає, що 30 грудня 2008 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2224. В шлюбі народилася дитина - [PERSON] [INFO] . 30 червня 2025 року шлюб між подружжям був розірваний рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці по справі №727/5583/25. Посилається на те, що відповідно до витягу № 653975 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, [PERSON] та його дочка [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Дитина перебуває на його повному утриманні. Мати дівчинки участі в утриманні дитини не бере. У зв`язку із наведеним вимушений звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів. Вказує, що відповідачка є здоровою та працездатною особою, тому вона може і повинна надавати допомогу на утримання дитини у розмірі, необхідному для її розвитку. Інших дітей або непрацездатних батьків відповідачка на утриманні немає. На даний час дитина навчається у 10 класі. У зв`язку із цим потребує постійного забезпечення базових життєвих потреб, навчальних витрат, розвитку та соціальної інтеграції. Оскільки позивач не в змозі забезпечити самостійно належне утримання дитини просить стягувати з відповідачки аліменти на утримання доньки в розмірі 5000,00 грн шомісяця. Вважає, що такий розмір аліментів є обґрунтованим, помірним і спрямованим на забезпечення мінімально необхідного рівня життя дитини. Крім наведеного, вказує, що ним були понесені додаткові витрати на дитину пов`язані із проведенням оперативного втручання доньки. Документально підтверджені витрати становлять 68600,00 грн, які позивач поніс за оплату набору імплантів для остеосинтезу. Оскільки батьки дитини несуть рівні обов`язки щодо дитини, вважає, що відповідачка повинна відшкодувати йому половину сплачених коштів, що становить 34300,00 грн. У поданому відзиві відповідачка зазначила, що погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн щомісяця. Вказала, що не відмовлялась та не відмовляється від утримання дитини та бере постійну участь у витратах на її матеріальне забезпечення. Разом з тим, вказує, що оплачувати аліменти в розмірі 5000,00 грн щомісяця не має можливості, оскільки на даний час перебуває у Німеччині, де отримала тимчасовий захист, наразі не працює. Крім того, на її утриманні знаходяться непрацездатні батьки, яким вона також вимушена допомагати. Вказує, що аліменти в розмірі 2000,00 грн, які вона погоджується сплачувати, перевищують 50% прожиткового мінімуму для дитини її віку, який встановлений законодавством про Державний бюджет України. Щодо стягнення додаткових витрат на лікування дитини, то зазначила, що вона була в Україні в той період, коли доньці робили операцію та зі свого боку передала позивачу готівкою гроші на операцію дочки. Але, оскільки позивач вносив кошти через банк, відповідно, квитанція виписана на його ім`я. Крім того, вважає, що сплачені кошти на операцію дитини є спільними коштами подружжя, оскільки станом на день проведення операції позивач та відповідачка перебували у шлюбі. У поданих суду додаткових поясненнях позивач зазначив, що посилання відповідачки на те, що на її утриманні перебувають непрацездатні батьки не відповідає дійсності, оскільки у відповідачки є ще двоє рідних братів та три сестри, а брат [PERSON] безпосередньо проживає разом з батьками. Доказів того, що відповідачка надсилає батькам кошти, останньою не надано. Щодо посилань на те, що сплачені за операцію дитини кошти є спільним майном подружжя, то вказана обставина спростовується тим, що, як вбачається із позовної заяви про розірвання шлюбу, яку подавала відповідачка, остання вказує, що з грудня 2022 року вона із [PERSON] не проживають разом, спільний побут та бюджет у них відсутній. У поданих письмових поясненнях відповідачка зауважила, що вважає, що презумпці спільності витрачених коштів на лікування дитини відповідачем не спростована. Так, на дату проведення операції подружжя перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому підтримала свою позицію з приводу того, що вказані кошти є спільним майном подружжя. Щодо утримання непрацездатних батьків, то зазначила, що такий обов`язок прямо встановлений нормами СК України, тому не потребує додаткового доказування. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ісопчук В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові та в письмових поясненнях. Просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представниця відповідачки [PERSON] адвокатка Малєнко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з урахуванням поданого відзиву та письмових пояснень. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] батьками дитини є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до витягу № 653975 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05 листопада 2024 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] розірваний. Рішення набрало законної сили 31 липня 2025 року. Відповідно до позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу, остання вказує, що з грудня 2022 року [PERSON] та [PERSON] не проживають разом, спільний побут та бюджет не ведуть. Позовна заява підписана [PERSON] 14 травня 2025 року. Відповідно до виписного епікризу, складеного Клінікою травматології, хірургії кисті та реконструктивної хірургії, м. Ессен Німеччина, [PERSON] [INFO] проходила лікування на стаціонарі в період з 26 січня 2024 року по 28 січня 2024 року з діагнозом: патологічний проксимальний перелом лівої плечової кістки. Відповідно до довідки від 29 січня 2025 року № 02-04/21, наданої Чернівецьким ліцеєм № 18 Чернівецької міської ради, [PERSON] [INFO] навчається в 10-Б класі Чернівецького ліцею № 18 Чернівецької міської ради. Відповідно до довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого медичної карти 617524, [PERSON] в період з 17.02.2025 по 24.02.2025 знаходилась на лікуванні у ДУ «ІТО НАМН України» м. Київ. 20.02.2025 проведене оперативне втручання. Відповідно до довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого медичної карти 617524, [PERSON] в період з 25.03.2025 по 01.04.2025 знаходилась на лікуванні у ДУ «ІТО НАМН України» м. Київ. 26.03.2025 проведене оперативне втручання. Згідно з рахунком-фактурою № 66 від 26 березня 2025 року, виданому ФОП [PERSON] , на ім`я [PERSON] , вартість набору імплантів для остеосинтезу становить 68600,00 грн. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 550571000756351743077696 від 27 березня 2025 року [PERSON] сплатив на рахунок ФОП [PERSON] 68600,00 грн за набір імпланітв для остеосинтезу рахунок № 66 від 26 березня 2025 року, [PERSON] . Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особа [PERSON] , сформованого станом на 02 серпня 2025 року, відповідачка отримала дохід в Україні останній раз у лютому 2022 року. З урахуванням наведених позицій сторін та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на дитину. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Щодо вимоги про стягнення аліментів У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина 2 статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180\~СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 7 статті 7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182\~СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами 1, 2 статті 184\~СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається як позивач так і відповідач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що наявні підстави для вирішення питання про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що сторони досягли згоди щодо розміру, порядку та способу виконання батьками обов`язку щодо утримання дочки. Так, судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 5000,00 грн щомісяця та стягувати їх починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка погоджується на призначення аліментів в розмірі по 2000,00 грн щомісяця. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що відповідачкою не заперечується той факт, що вона повинна сплачувати аліменти на користь позивача на утримання спільної дитини. Разом з тим, суд повинен вирішити в якому розмірі слід задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання спільної дитини сторін. Так, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд вважає, що аліменти в розмірі 2000,00 грн щомісячно, які визнаються відповідачкою, не буде достатнім для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, не забезпечить їй належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вирішуючи питання про розмір аліментів суд бере до уваги те, що відповідачка є особою молодого віку, не має хронічних захворювань, повинна працювати та утримувати свою дочку на належному рівні життя, необхідному для фізичного, розумового, духовного та морального розвитку. Крім того, відповідачка не надала суду переконливих доказів того, що у неї на утриманні перебувають інші особи, або що вона не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, більшому ніж 2000,00 грн. Так, твердження відповідачки проте, що у неї на утриманні є непрацездатні батьки, нічим не підтвердженні, окрім письмових пояснень самої відповідачки та копіями пенсійних посвідчень її батьків. Посилання відповідачки на те, що вона в Німеччині ніде не працює та отримала соціальний захист від держави також нічим не підтверджені. Разом з тим, суд також бере до уваги те, що позивач є особою працездатного віку, без хронічних захворювань, інформації про те, що на його утриманні є інші непрацездатні особи, матеріали справи не містять, а тому також повинен брати участь в утриманні власної дитини. При цьому, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. Також суд бере до уваги те, що виховування дитини/дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини/дітей, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини/дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з батьків у даній справі на батька, що, на думку суд, є підставою для відступу від рівності мінімального розміру половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в бік збільшення розміру стягнення розміру аліментів з матері дитини (відповідачки у справі). За наведених та встановлених обставин, з урахуванням спільного обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд доходить висновку, що розмір аліментів, який буде достатнім та відповідатиме встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України та не буде надмірним тягарем для відповідачки становить 3500,00 грн щомісяця. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (стаття 192 СК України). Також, позивач у разі необхідності, не позбавлений права звернутися до відповідачки з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням наведеного аліменти, присуджені за рішенням суду, слід стягувати з дати пред`явлення позову. Так, судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду із даним позовом 18 липня 2025 року. З урахуванням наведеного суд вважає, що аліменти з відповідачки на користь позивача слід стягувати починаючи з 18 липня 2025 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Так, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь додаткові витрати на набір імплантів для остеосинтезу, який був використаний для проведення оперативного лікування [PERSON] , яке проводилось у березні 2025 року в ДУ «ІТО НАМН України», м. Київ, у зв`язку із тим, що остання отримала перелом лівої плечової кістки в січні 2024 року, знаходячись в Німеччині. Відповідно до наданих [PERSON] доказів, а саме: рахунку-фактури № 66 від 26.03.2025 та квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 550571000756351743077696 від 27.03.2025 [PERSON] сплатив на рахунок ФОП [PERSON] 68600,00 грн за набір імпланітв для остеосинтезу для [PERSON] . Сторонами не оспорюється той факт, що дитина дійсно отримала відповідне лікування шляхом оперативного втручання та встановлення медичних імплантів. Як встановлено судом спірним є питання з приводу того, чи повинна відповідачка відшкодовувати на користь позивача половину вартості придбаного для лікування дитини набору імплантів. Так, в заперечення заявленої вимоги, [PERSON] вказує, що вона передала позивачу готівкою гроші на операцію дочки. Також вважає, що сплачені кошти на операцію дитини є спільними коштами подружжя, оскільки станом на день проведення операції позивач та відповідачка перебували у шлюбі. Так, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачкою частково була сплачена сума коштів на придбання імплантів для проведення оперативного лікування доньки. Щодо посилання відповідачки на те, що кошти, витрачені на лікування, є спільним майном подружжя, то суд зазначає таке. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 червня 2025 року. Рішення вступило в законну силу 31 липня 2025 року. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Разом з тим, судом встановлено, що позов про розірвання шлюбу був ініційований відповідачкою [PERSON] . Підписаний позов був 14 травня 2025 року, тобто через півтора місяці після проведеного лікування. В самій позовній заяві [PERSON] посилається на те, що подружжя з грудня 2022 року не проживають разом, спільний побут та бюджет відсутній. З наведеного суд доходить переконання, що хоча юридично шлюб між позивачем та відповідачкою не був розірваний, притаманних сім`ї та подружжю відносин між позивачем та відповідачкою вже не було, спільний побут та бюджет подружжя вже не вели. Крім того, суд бере до уваги те, що стаття 185 СК України визначає, що обов`язок батьків нести додаткові витрати на дитину не пов`язаний із фактом їх перебування у шлюбі. Умовою для визначення розміру частки у додаткових витратах на дитину є встановлення обставин, що мають істотне значення, зокрема, проживання дитини разом з одним із батьків, наявність у кожного із батьків окремого бюджету та окремих витрат, перебування батьків дитини в процесі розлучення. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину є такими, що підтверджені належними доказами, в зв`язку чим підлягають задоволенню в розмірі половини вартості понесених позивачем витрат на лікування дитини, що становить 34300,00 грн. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. В частині стягнення додаткових витрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідачки на утримання дочки у розмірі 5000,00 грн щомісячно, що сукупно за шість місяців становить 30000,00 грн, а тому ціна позову у справі за вимогою про стягнення аліментів складає 30000,00 грн. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~8\~липня 2011\~року,\~№ 3674-VI встановлено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (станом на 2025 рік це 1211,20 грн) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, за подання позовної заяви в частині стягнення аліментів підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В мотивувальній частині рішення суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини та задовольнив цю вимогу в розмірі 3500,00 грн щомісячно, що сукупно за шість місяців становить 21000,00 грн. Отож позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, а саме на 70,00% / ((21000,00 / 30000,00) х 100%). Отже, з [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в частині стягнення аліментів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 847,84 грн (1211,20 х 70,00%). Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, то суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. Беручи до уваги те, що в цій частині позовні вимоги задоволені повністю, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 грн, який підлягав сплаті при поданні позову [PERSON] , який звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення додаткових витрат на дитину. З урахуванням наведеного з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2059,04 грн (847,84 грн + 1211,20 грн).

Outcome: partial