Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів посилається на те, що у 2021 році позивачі звернулися до відповідача з вимогою не здійснювати користування паями та повернути паї власникам. Однак, відповідач відмовився повертати паї та вказав, що користується ними на підставі договорів та додаткових угод. У березні 2023 року позивачі звернулися до відповідача та повідомили, що не бажають продовжувати договори оренди землі. Однак, відповідач повідомив, що орендарем паїв є ТОВ «Західна агровиробнича компанія» згідно додаткових угод від 12.11.2019 і право оренди діє до 12.11.2026. Проте, позивачі не підписували жодних додаткових угод, оскільки вже у 2019 році займалися фермерством і чекали закінчення договорів оренди, щоб самостійно обробляти землю. Додаткові угоди від 12.11.2019 від імені позивачів підписано однаковим підписом, наближеним до підпису [PERSON] , який кардинально відрізняється від підпису [PERSON] . Право оренди земельної ділянки площею 2,71 га, кадастровий номер 5621685600:07:004:0324, належної позивачу [PERSON] зареєстровано відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.07.2016. Право оренди земельної ділянки площею 3,53 га, кадастровий номер 5621685600:08:011:022, належної позивачу [PERSON] зареєстровано відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.03.2017. Оскільки позивачі не підписували Додаткових угод з відповідачем, належність підписів заперечують, тому вважають, що за даними угодами позивач не набув права оренди. Відповідач натомість намагається вчинити недобросовісні дії з наміром незаконного збереження можливості використання земельних ділянок під виглядом здійснення права оренди землі. Позивачі вже зверталися до суду із позовом щодо визнання додаткових угод укладених з ТОВ «ЗАК» недійсними і рішенням Дубенського міськрайонного суду позовні вимоги були задоволені. Представником ТОВ «ЗАК» було подано апеляційну скаргу на рішення суду, яке постановою Рівненського апеляційного суду від 25.06.2024 дане рішення було скасоване з підстав обрання позивачами неправильного способу захисту. Враховуючи, що права позивачів надалі є порушені, тому звертаються з новим позовом та за способом захисту, на який вказав апеляційний суд: визнати відсутнім право оренди спірних земельних ділянок, скасувати рішення державного реєстратора, та стягнути судових витрати у справі. 1.2. Представником відповідача 22.08.2024 подано відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. На підставі договору оренди від 07.07.2016, із змінами внесеними додатковою угодою від 22.08.2017 та від 12.11.2019, за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» зареєстровано право оренди на земельну ділянку кадастровий номер 5621685600:07:004:0324, власником якої є [PERSON] . На підставі договору оренди від 07.03.2017, із змінами внесеними додатковою угодою від 22.08.2017 та від 12.11.2019, за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» зареєстровано право оренди на земельну ділянку кадастровий номер 5621685600:08:011:0225, власником якої є [PERSON] . Факт реєстрації права оренди відповідачем на вказані земельні ділянки підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на підставі зареєстрованого права оренди на вищевказані земельні ділянки.з 2018 року здійснює їх використання у господарській діяльності і на виконання умов договорів оренди сплачує орендодавцям орендну плату. Позивачі щорічно отримували від відповідача орендну плату, що свідчить про те, що договори оренди фактично виконувалися сторонами та продовжують виконуватися сторонами. Отримуючи орендну плату позивачі підтвердили наявність договірних відносин. Тому підстави для задоволення позову відсутні. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1.Ухвалою суду від 14.10.2024 після повторного авторозподілу у зв`язку із закінченням повноважень судді Ральця Р.В. справу прийнято до провадження судді Жуковської О.Ю. та призначено підготовче судове засідання. 2.2. 22.08.2023 представник відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить поновити строк для подачі відзиву, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивачів понесені судові витрати у справі. 2.3. Ухвалою суду від 11 12.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. 2.4. Представник відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в судове засідання 17.09.2025 не з`явився без пояснення причин. 2.5. Треті особи державний реєстратор КП «Архітектор» Дубенської міської ради, державний реєстратор КП «Сарненське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань до суду не надходило. Підстав для відкладення судового засідання від 17.09.2025 немає згідно ст. 223 ЦПК України. 2.6. Представник позивача адвокат Чабан Р.Л. в судовому засідання підтримав позицію викладену у позові. Додатково зауважив, що у 2016 [PERSON] , уклав Договори оренди, а у 2018 він помер, у спадщину вступили позивачі [PERSON] , та [PERSON] . У березні 2023 року позивачі звернулися до відповідача та повідомили, що не бажають продовжувати договори оренди землі. Однак, відповідач повідомив, що орендарем паїв є ТОВ «Західна агровиробнича компанія» згідно додаткових угод від 12.11.2019 і право оренди діє до 12.11.2026. Проте, позивачі не підписували жодних додаткових угод, оскільки вже у 2019 році займалися фермерством і чекали закінчення договорів оренди, щоб самостійно обробляти землю. Додаткові угоди від 12.11.2019 [PERSON] та , [PERSON] не підписували, відтак звернулися до поліції із заявами щодо факту підробки документів. В межах кримінального провадження була проведена почеркознавча експертиза, за результатами якої встановлено, що підписи в Додаткових угодах, на підставі яких продовжено Договори оренди землі виконані не [PERSON] та [PERSON] , а іншою особою, що підтверджується висновком експерта. Звертались до суду за захистом, але перше рішення було скасоване через неправильно обраний спосіб захисту, тому згідно позиції апеляційного суду обрали відповідний спосіб захисту і просять задовольнити позов, захистивши позивачів, право яких тривалий час порушене, а також стягнути судові витрати. ІІІ. Фактичні обставини справи. 3.1 Судом встановлено, що 07.07.2016 та 07.03.2017 між ТОВ «Райз-Захід» та [PERSON] було укладено договори оренди земельної ділянки площею 2,71 га, кадастровий номер 5621615600:07:004:0324 та земельної ділянки площею 3,53 га, кадастровий номер 5621615600:08:011:0225. які розташовані на території Привільненської сільської ради, терміном на 7 років (встановлено постановою Рівненського апеляційного суду від 25.06.2024, справа №559/1024/23, а.с.34-37). 3.2. 22.08.2017 між [PERSON] , ТОВ «Райз-Захід» в особі директора Левківського В.М. та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в особі директора Левківського В.М. було укладено додаткові угоди №б/н до договорів оренди землі від 07.07.2016 та 07.03.2017, згідно яких ТОВ ««Західна агровиробнича компанія» є новим орендарем земельної ділянки площею 2,71 га, кадастровий номер 5621615600:07:004:0324 та земельної ділянки площею 3,53 га, кадастровий номер 5621615600:08:011:0225 (встановлено постановою Рівненського апеляційного суду від 25.06.2024, справа №559/1024/23, а.с.34-37). 3.3. [PERSON] помер [INFO] . Позивачі є спадкоємцями майна покійного, зокрема [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,53 га, кадастровий номер 5621615600:08:011:0225, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, (а.с.20), а [PERSON] власником земельної ділянки площею 2,71 га, кадастровий номер 5621615600:07:004:0324, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.22). 3.4. 12.11.2019 від імені [PERSON] та [PERSON] та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в особі директора Тучака О.А. було укладено додаткову угоду №б/н до договорів оренди, згідної яких ТОВ ««Західна агровиробнича компанія» є новим орендарем земельних ділянок площею 2,71 га, кадастровий номер 5621615600:07:004:0324 та площею 3,53 га, кадастровий номер 5621615600:08:011:0225 (а.с.7 ). 3.5. Право оренди земельної ділянки площею 3,53 га, кадастровий номер 5621615600:08:011:0225 належної [PERSON] було зареєстровано 24.03.2017 ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація речового права вчинена державним реєстратором КП «Архітектор» Дубенської міської ради Рівненській області між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТзОВ «Західна агровиробнича компанія». Строк дії речового права до 12.11.2026 з правом пролонгації, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 20-21). 3.6. Право оренди земельної ділянки площею 2,71 га, кадастровий номер 5621615600:07:004:0324 належної [PERSON] було зареєстровано 19.07.2016 ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація речового права вчинена державним реєстратором КП «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради Рівненській області між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТзОВ «Західна агровиробнича компанія». Строк дії речового права до 12.11.2026 з правом пролонгації, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме (а.с. 22-23). Разом з тим, позивачі стверджують, що вказаних Додаткових угод до Договору оренди землі з ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» не підписували та належність підписів на додаткових угодах заперечують. 3.7. З матеріалів справи встановлено, що за заявою позивачів по факту вчинення посадовими особами ТОВ «Західна агровиробнича компанія» незаконних дій, а саме підроблення підписів на Додаткових угодах до Договорів оренди землі, 29.03.2023 внесено відомості до ЄДРДР у кримінальному провадженні №120231186040000081 за ч. 1 ст. 358 КК України (а.с.31-32). 3.8. Згідно висновку експерта № СЕ-19/118-23/8429-ПЧ від 13.11.2023, встановлено: 1) підпис в розділі «Орендодавець» у графі «Підписи сторін» у додатковій угоді до договору оренди землі від 12 листопада 2019 року, укладеній між ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» та [PERSON] щодо земельної ділянки із кадастровим номером 5621615600:08:011:0225, площею 3,53 га - виконаний не [PERSON] , а іншою особою; 2) підпис в розділі «Орендодавець» у графі «Підписи сторін» у додатковій угоді до договору оренди землі від 12 листопада 2019 року, укладеній між ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» та [PERSON] щодо земельної ділянки із кадастровим номером 5621615600:07:004:0324, площею 2,71 га - виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.8-9). 3.9. За наявними платіжними інструкціями [PERSON] , щорічно отримувала від відповідача орендну плату в наступних розмірах (за останні 3 роки): за 2021 рік - 8391,70 грн. та доплата 5626,64 грн., за 2022 рік - 14019,07 грн. За 2023 рік сплачено 14 555,34 грн. (а.с.72,75,76). 3.10. За наявними платіжними інструкціями [PERSON] , щорічно отримувала від відповідача орендну плату в наступних розмірах (за останні 3 роки): за 2021 рік - 8391,70 грн. та доплата 5626,64 грн., за 2022 рік - 14019,07 грн. За 2023 рік сплачено 14 555,34 грн. (а.с.71,73,74). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно п.3,5,6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 висловлено правову позицію у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Способом захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України може бути, зокрема, визнання права , визнання правочину недійсним , припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Аналіз пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що за своєю суттю такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Зміст статті 20 ЦК України з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи не юрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 (провадження № 61- 13760сво21)). За ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору за ч.1 статті 638 ЦК України. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Однак, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). Приписами статей 626, 629, 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконати обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи їхній взаємній згоді встановленої форми. За загальним правилом і з урахуванням статей 641 та 642 ЦК України моментом, з якого договір вважається укладеним, є момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, тобто повного і безумовного прийняття однією стороною пропозиції другої сторони укласти договір на визначених і добровільно погоджених ними умовах. За таких обставин, укладення договору є певним процесом (від направлення оферти до моменту надання договору юридичної сили), а не моментальною, одноактною дією, та фактично складається з кількох стадій, що слідують послідовно одна за одною, а саме: подання однією стороною пропозиції щодо укладення договору, прийняття погодженої пропозиції другою стороною, надання договору необхідної форми (з урахуванням законодавчих вимог), а за необхідності - нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору. Відповідно до положень ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. За положеннями статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом супроводжується внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21, пункт 98) зазначено, що у практиці Великої Палати закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц і в подальшому повторювався у практиці Верховного Суду). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто, державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13) та інші). За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 В цій справі судом встановлено, що позивачі є володільцями нерухомо майна, адже земельні ділянки зареєстровані за ними на праві власності в відповідних державних реєстрах. Земельні ділянки не вибували з володіння власників, але позивачі заявляють, що існують перешкоди в користуванні їм майном, бо є обтяження речового права в виді оренди землі, якою користується орендар. Спірні правовідносини між сторонами виникли з того приводу, що Додаткових угод до Договорів оренди землі з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" позивачі не підписували. Суд приходить до висновку, що оспорювання позивачами підпису у додаткових угодах до Договорів оренди землі та встановлення тієї обставини, що вони дійсно ними не підписані, є підставою для висновку, що земельні ділянки позивачів знаходиться в користуванні відповідача ТОВ «ЗАК» без належних правових підстав через його недобросовісну поведінку. 5.2. Суд враховує, що при укладені Додаткових угод до Договорів оренди землі не дотримано вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, на підтвердження вказаних обставин належним доказом є висновок експерта №СЕ-19/118-23/8429-ПЧ від 13.11.2023, з якого встановлено, що підписи в Додаткових угодах від 12.11.2019 до Договорів оренди землі виконані не [PERSON] та [PERSON] , а іншими особами. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, тобто він підтверджує наміри та волю, фіксує волевиявлення учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вiд 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св 18). Хоч орендарі ТОВ «ЗАК» користувались майном i користуються досі сплачувало за нього кошти орендодавцям, але оскільки позивачі спірних угод не підписували, то й істотних умов з ними не погоджували, відтак у них було відсутнє волевиявлення, тобто такі правочини не були вільними та не відповідали внутрішній волі власників земельних ділянок. 5.3. В цій ситуації відносно позивачів відповідач ТОВ «ЗАК» діяв всупереч загальним принципам цивільних правовідносин, таких яких свобода договору, справедливість та добросовісність. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, коли сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, що не було здійснено у даному випадку у зв`язку із укладенням Додаткових угод від 12.11.2019, відтак позивачі позбавлені можливості вільно розпоряджатися та користуватися власними земельними ділянками. Державна реєстрація права оренди за відповідачем ТОВ «ЗАК» на підставі додаткових угод на земельні ділянки позивачів, у той час коли орендодавці цих документів не підписували та не погоджували таких істотних умов, як строк дії договору до 12.11.2026 з правом пролонгації, що по суті виписано як таке, що не залежить від волі власника, а лише від бажання орендаря, не відповідає вимогам закону (розділ 2). 5.4. Перебування у фактичному користуванні без належних правових підстав ТОВ «ЗАК» земельних ділянок, належних [PERSON] та [PERSON] , а також державна реєстрація права оренди за відповідачем ТОВ «ЗАК» на земельні ділянки, не відповідає вимогам закону та порушує права та законні інтереси позивачів. 5.5. Судове рішення про задоволення позовних вимог про визнання відсутнім права оренди, що за своєю суттю як спосіб захисту прав не суперечить закону і узгоджується з фактичними обставинами, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Суд враховує, що порушення права власності позивачів відбулось у результаті державної реєстрації права оренди за відповідачем на підставі Додаткових угод від 12.11.2019, які позивачами не підписувалася, а відповідач діяв всупереч загальному принципу добросовісності цивільних відносин. Тож, заявлені позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном такі як визнання відсутнім права оренди і скасування державної реєстрації угоди спрямовані на відновлення становища, яке існувало до порушення, Тому обраний спосіб захисту в цій частині є ефективним і належним, а задоволення позовних вимог забезпечить реальне відновлення порушеного права. 5.6. В підсумку, належним способом захисту прав позивачів про усунення перешкод в користуванні майном за негаторним позовом є їх вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди та відповідно скасування державної реєстрації цього права. Тому позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі. 5.7 Щодо розподілу між сторонами судових витрат, зважаючи, що суд зробив висновок про фактичне повне задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. кожному (а.с.40-41). Крім того, з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути документально підтвердженні витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2500 грн. кожному (а.с.39,42). На підставі викладеного,

Outcome: approved