Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

25.08.2025 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" через систему "Електронний суд" надіслало позовну заяву до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2412079 від 11.09.2019 у розмірі 22 178 грн 00\~коп., судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.09.2019 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 2412079, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6 500 грн 00 коп., а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Договір укладено відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію". Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 22 178 грн 00 коп, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 6 500 грн 00 коп.; заборгованість за відсотками - 12 558 грн 00 коп.; заборгованість за комісією - 780 грн 00 коп.; заборгованість за штрафами - 2 340 грн 00 коп. 31.01.2020 ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" уклали Договір відступлення прав вимоги № 46-МЛ, згідно з яким ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ "Мілоан", у тому числі до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 2412079. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором стало підставою для пред`явлення в суді цього позову. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.08.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 24.09.2025, а також витребувано від АТ КБ "Приватбанк" інформацію щодо зарахування грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] . 04.09.2025\~відповідач [PERSON] надіслала відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати до позовних вимог строки позовної давності згідно із статтею 257 та частиною 4 статті 267 ЦК України, відмовити у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Також, повідомила, що у зв`язку зі складним матеріальним становищем не мала можливості виконувати договірні зобов`язання. 11.09.2025 представник позивача [PERSON] надіслав додаткові пояснення у справі, де зазначив, що з урахуванням "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, а також того факту, що на час розгляду справи діє воєнний стан на території України, позивачем не був пропущений строк позовної давності. 24.09.2025 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] у додаткових поясненнях просив проводити судовий розгляд за його відсутності. Відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] скористалася своїм цивільним процесуальним правом на подачу відзиву на позов; про необхідність подачі або витребування додаткових доказів, які мали б значення для вирішення цієї справи не заявляла, будь-яких інших клопотань, які б впливали на вирішення справи, не подавала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , не відкладаючи судовий розгляд. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними кредитного договору (індивідуальна частина) № 2412079 від 11.09.2019; правил надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан" (в редакції від 17.07.2019), анкети-заяви на кредит № 2412079, графіку розрахунків, довідки про ідентифікацію, платіжного доручення 785064 від 11.09.2019, підтверджується, що 11.09.2019 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2412079 на суму 6 500 грн 00 коп, строком на 30 днів з 11.09.2019. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 11.10.2019. Загальна вартістю кредиту визначена у розмірі 10 205 грн 00 коп., що складається з: 6 500 грн 00 коп. - сума кредиту; 2 925 грн 00\~коп. - відсотки; 780 грн 00 коп. - комісія (а. с. 7-18). Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту склала 780 грн 00 коп, яка нараховується за ставкою 12 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом склали 2 925 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 1.5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 31.01.2020 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал"\~було укладено договір відступлення права вимоги № 46-МЛ (а. с. 20 зворот-26). З витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №\~46-МЛ від 31.01.2020 вбачається, що ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] (а. с. 25). 12.08.2025 на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію по кредитному договору № 2412079\~від 11.09.2019 (а. с. 26 зворот). Згідно відомостям зазначеним у позовній заяві, відомостям про щоденні нарахування та погашення, витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №\~46-МЛ від 31.01.2020, у відповідача [PERSON] мається заборгованість 22\~178\~грн 00\~коп,\~а\~саме:\~заборгованість за\~тілом кредиту\~-\~6\~500\~грн 00\~коп.;\~заборгованість за\~відсотками -\~12\~558\~грн 00\~коп.;\~заборгованість за\~комісією -\~780\~грн 00\~коп.;\~заборгованість за\~штрафами -\~2\~340\~грн 00\~коп.(а. с. 18 зворот-20, 25). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у\~зв`язку укладанням 11.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] кредитного договору №\~2412079 та подальшим укладанням 31.01.2020 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" договору відступлення права вимоги № 46-МЛ, у результаті чого ТОВ\~"Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2412079 від 11.09.2021, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). За умовами кредитного договору № 2412079 від 11.09.2021 сторони встановили строк кредитування до 11.10.2019. На час закінчення строку кредитування (11.10.2019) розмір заборгованості за кредитним договором № 2412079 від 11.09.2021 склав 10 205 грн 00 коп., що складається з: 6\~500 грн 00 коп. - сума кредиту; 2 925 грн 00 коп. - відсотки; 780 грн 00\~коп. - комісія. Таким чином, лише наведений розмір заборгованості по відсоткам може бути стягнутий зі [PERSON] на користь ТОВ\~"Фінансова компанія "Кредит-Капітал", оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором. Що стосується вимог в частині стягнення нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту 780 грн 00 коп, яка нараховується за ставкою 12 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п. 2.2.1 договору, позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених п. п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний у п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, у сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору (а. с. 14 зворот). Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування. Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. Пунктом 1.5.1 кредитного договору № 2412079 від 11.09.2019, підписаного [PERSON] , встановлено комісію за надання кредиту в розмірі 780 грн 00 коп, яка нараховується за ставкою 12 відсотків від суми кредиту одноразово, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", отже ці положення договору є нікчемними. Враховуючи, що вимагається до стягнення: 780 грн 00 коп. - заборгованість за комісією, за пунктом 1.5.1. кредитного договору № 2412079 від 11.09.2019, щодо якого встановлено нікчемність, належить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ\~"Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал" в частині стягнення заборгованості за комісією. Крім того, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З відомостей про щоденні нарахування та погашення за рахунком [PERSON] не вбачається дата нарахування штрафів. Враховуючи, що вимагається до стягнення: 2 340 грн 00 коп. - заборгованість за штрафами, щодо яких позичальника [PERSON] під час дії воєнного стану звільнено від відповідальності, належить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ\~"Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал" в частині стягнення заборгованості за штрафами. За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2412079 від 11.09.2019 підлягають частковому задоволенню, а\~саме: з відповідача належить стягнути 9 425 грн 00 коп., з яких: 6 500 грн 00 коп - заборгованість за сумою кредиту; 2 925 грн 00 коп - заборгованість за сумою відсотків. Під час розгляду заяви відповідача про застосування позовної давності суд виходить зі строків виконання грошового зобов`язання, що встановлені умовами кредитного договору з ТОВ "Мілоан", тобто 11.10.2019. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. У пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). З цього випливає, що у разі закінчення строку позовної давності, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 скасовано на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України" "Про введення воєнного стану в Україні". В подальшому, відповідно до Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на даний час. У пункті 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025. Матеріали справи свідчать про те, що первісний кредитор з 11.10.2019 був обізнаний про невиконання грошового зобов`язання, а дійсний кредитор 25.08.2025 звернувся з позовом до суду, у період дії пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, та пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, тобто в межах строку позовної давності, перебіг якого був зупинений і на час звернення з позовом обставини, які стали підставою для його зупинення, продовжували існувати. За таких обставин, заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, ордеру Серія ВС № 1381377, акта № 1360 наданих послуг; детального опису наданих послуг (а. с. 29, 30). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. За наведених обставин у їх сукупності, визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, наданий позивачем розрахунок суми фіксованого гонорару в розмірі 8 000 грн 00 коп. суд вважає обґрунтованим. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial