Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

24.06.2025 керівник ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. звернулась, за допомогою системи «Електронний суд», до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами про споживчий кредит №95898 від 29.01.2022 та №3118066 від 26.12.2021 у сумі 26667,26грн. на підставі договорів факторингу №28012025 від 28.01.2025 та №26-07/2024 від 26.07.2024, та понесених судових витрат (судовий збір в сумі 2422,40грн. та 13000,00грн. витрати на правову допомогу). Позов мотивує тим, що 29.01.2022 між ТОВ «ФК «Кредіт плюс» та відповідачем укладено договір №95898, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 12000 гривень, зі сплатою 286% річних на строк 168 днів. ТОВ «ФК «Кредіт плюс» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало у повному обсязі надавши кредит у зазначеному розмірі. 28.01.2025 між ТОВ «ФК «Кредіт плюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №28012025 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №95898 від 29.01.2022. Також, 26.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір №3118066, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 8000 гривень, зі сплатою 5% від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, сплатою процентів в сумі 880,00грн., на строк 60 днів. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало у повному обсязі надавши кредит у зазначеному розмірі. Первісні кредитори виконали взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладених кредитних договорів, а відповідач свої зобов`язання за договорами не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь вказану вище заборгованість. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.06.2025 матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою суду від 28.08.2025 відкрито спрощене провадження по справі. Представником позивача до позову додано клопотання, в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутністю представника позивача на підставі наявних доказів, що додані до позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 26.12.2021 укладено договір про споживчий кредит №3118066 шляхом підписання заявки за допомогою одноразового ідентифікатора (L13194). Відповідно до умов договору [PERSON] надано кредит у розмірі 8000,00 грн. на 30 днів за процентною ставкою 5,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом і 880,00 гривень комісії за надання кредиту. Відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом 3000,00грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів в розумінні ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до додатку №1 до договору №3118066 графіку платежів передбачено дату видачі кредиту в сумі 8000,00грн. 26.12.2021 на строк 30 днів до 25.01.2022 зі сплатою процентів за користування кредитом в сумі 3000.00грн., комісії за надання кредиту в сумі 880,00грн. Інші розділи вказаного графіку платежів не заповнені. З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачці кредит у встановленому договором розмірі, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 27.03.2025 (на картку №4441 11….2347). 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №26-07/2024, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за договором №3118066 в розмірі 13142,78грн. в т.ч. борг за тілом кредиту в сумі 6859,00грн., борг по відсоткам в сумі 5403,78грн., борг по комісії в сумі 880,00грн., що підтверджується витягом з Реєстру боржників від 26.07.2024. Отже, позивач у справі набув права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Також судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Кредіт плюс» та [PERSON] 29.01.2022 укладено договір про споживчий кредит №95898 шляхом підписання заяви на видачу кредиту від 26.01.2022. Відповідно до умов договору [PERSON] надано кредит у розмірі 9000,00 грн. на 168 днів за процентною ставкою 286% річних (стосується першого траншу). Згідно з п. 2.2.2 договору перший транш в сумі 12000,00грн. надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: 9000,00грн. на картку позичальника №44…….2347, у розмірі 3000,00грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п.2.5 договору комісія за надання першого траншу складає 3000,00грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25.0% від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.2 цієї індивідуальної частини. З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав надавши відповідачці кредит у сумі 9000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №CRD_381408 від 29.01.2022 (на картку № [NUMBER] ). 28.01.2025 між ТОВ «Кредіт плюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №28012025, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за договором №95898 в розмірі 13524,48грн. в т.ч. борг за тілом кредиту в сумі 11370,00грн., борг по відсоткам в сумі 2153,48грн., борг по комісії в сумі 1,00грн., що підтверджується витягом з Реєстру боржників від 28.01.2025. Отже, позивач у справі набув права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами\~ЦК України\~та Законом України «Про електрону комерцію». Згідно ч. 1ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 530ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048\~ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст.639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями,підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Щодо вирішення вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 880,00 грн, яка визначена умовами кредитного договору №3118066 від 26.12.2021, і є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, суд покликається на таке. Умовами п.1.5.1 кредитного договору передбачено комісію за наданням кредиту в сумі 880,00грн., яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі №\~524/5152/15. За таких обставин, умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання кредиту і відповідно сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 880,00 грн. є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати [PERSON] боржником за цим платежем, що свідчить про безпідставність заявлених в цій частині вимог які не підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги по договору №3118066 від 26.12.2021підлягають частковому задоволення на суму 12262,78грн. Щодо вирішення вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1,00 грн, яка визначена умовами кредитного договору №95898 від 29.01.2022 в розмірі 3000,00грн, і є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, суд покликається на таке. Умовами п.2.5 кредитного договору передбачено, що комісія за надання першого траншу складає 3000,00грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25.0% від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.2 цієї індивідуальної частини. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі №\~524/5152/15. За таких обставин, умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання кредиту і відповідно сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 3000,00 грн. є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати [PERSON] боржником за цим платежем, що свідчить про безпідставність заявлених в цій частині вимог які не підлягають задоволенню. До того ж, матеріали справи не свідчать про нарахування комісії в сумі 3000,00грн. на умовах п.2.5 договору, що свідчить про безпідставність вимог в цій частині. Отже, позовні вимоги відносно договору №95898 від 29.01.2022 підлягають частковому задоволення на суму 11153,48грн. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «Факторінг Партнерс» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000,00 грн. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 02.07.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» уклало з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» договір про надання правової допомоги №02-07/2024. Відповідно до заявки №70 від 01.05.2025, витягу з акту №11 від 30.05.2025 вартість послуг складає 13000,00 грн. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24.01.2022 по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.06.2022 у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28.09.2022 по справі № 529/201/20. Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див.mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, ціну позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 4000,00 грн. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов заявлено на суму 26667,26 грн., а задоволено 23416,26 грн., тобто на 87 % (19877,00 грн. х 100 % /20262,00). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 2107,48 грн. судового збору (2422,40 х 87 %/100%).

Outcome: partial