Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 05.05.2025 АТ «Банк Кредит Дніпро» в особі представника звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 07.02.2023 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №22039000602647, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти для цілей рефінансування та на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також здійснити інші зобов`язання у порядку, встановленому кредитним договором. Банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту - 163\~198,98 грн.; дата надання кредиту - 07.02.2023; кінцева дата погашення кредиту - 07.02.2031; валюта кредиту UAH; строк користування кредитом 96 міс.; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1.5% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних; процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56% річних. Кредитні кошти надавались відповідачу на задоволення споживчих потреб та з метою погашення заборгованості [PERSON] за іншим кредитним договором №22036000527792, який було укладено між банком та відповідачем 16.08.2021. Погашення заборгованості за кредитним договором №22036000527792 було здійснене шляхом одночасного договірного списання боргу з поточного банківського рахунку відповідача, та зарахування на цей же рахунок передбаченої Кредитним договором від 07.02.2023 суми кредиту. Таким чином, банк виконав зобов`язання з надання кредитних коштів та рефінансування кредитної заборгованості. В договорі передбачалось, що [PERSON] зобов`язана здійснювати платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії у вигляді щомісячних рівномірних платежів, які є обов`язковим платежем. Однак, [PERSON] свої обов`язки за кредитним договором не виконувала протягом тривалого проміжку часу, внаслідок чого утворилася заборгованість, загальний розмір якої станом на 21.04.2025 становить 222\~125,51 грн. та складається із: залишку простроченого кредиту - 158\~499,17 грн., залишку прострочених відсотків 3,15 грн., залишку прострочених комісій - 63\~623,19 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 06.05.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.06.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 31.07.2025 задоволено клопотання представника позивача, накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами 1820983600:02:000:4100 та 1820983600:02:000:4101, які розташовані за адресою: Житомирська обл. Брусилівський район та яка належать на праві власності [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника АТ «Банк Кредит Дніпро». Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та судових повісток на зареєстровану адресу проживання, вважається повідомлений належними чином на підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Оскільки зі сторони позивача не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач відзив не подавав, повідомлений належним чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 18.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повідомив про оголошення повного заочного рішення 23.09.2025. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що 07.02.2023 [PERSON] підписала заяву-згоду №470405 про приєднання до універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» (а.с.74, 75-101) та паспорт споживчого кредиту, чим підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну вартість кредиту (а.с.72-73). 07.02.2023 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22039000602647 (а.с.18-21), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти для цілей рефінансування та на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також здійснити інші зобов`язання у порядку, встановленому кредитним договором. Банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту - 163\~198,98 грн.; дата надання кредиту - 07.02.2023; кінцева дата погашення кредиту - 07.02.2031; валюта кредиту UAH; строк користування кредитом 96 міс.; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1.5% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних; процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56% річних. Кредитні кошти надавались відповідачу на задоволення споживчих потреб та з метою погашення заборгованості [PERSON] за іншим кредитним договором №22036000527792 (а.с.22-24), який було укладено між банком та відповідачем 16.08.2021. Згідно виписок з особового рахунку [PERSON] за період з 07.02.2023 по 21.04.2025, 07.02.2023 їй було надано кредитні кошти, згідно кредитного договору №22039000602647 від 07.02.2023, в сумі 163\~198,98 грн. (а.с.23). [PERSON] здійснювала часткові погашення простроченої заборгованості 17.03.2023 на суму 1\~500 грн., 05.04.2023 на суму 199,81 грн., 05.07.2023 на суму 3\~000 грн. (а.с.28). АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснювало нарахування процентів і комісійних винагород та виносило на прострочку суми непогашених платежів (а.с.28-69). З розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №22039000602647 від 07.02.2023, станом на 21.04.2025 загальний залишок заборгованості складає 222\~125,51 грн., з яких: 158\~499,17 грн. залишок простроченого кредиту, 63\~623,19 грн. залишок прострочених комісій (а.с.70-71). 06.02.2025 АТ «Банк Кредит Дніпро» направило [PERSON] вимогу про повернення кредиту у зв`язку з невиконанням обов`язку зі своєчасної сплати заборгованості більш ніж на один календарний місяць (а.с.102). Інших доказів по суті позову суду не надано. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір №22039000602647 від 07.02.2023 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено в письмовій формі. Згідно частини 1\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З виписки з особового рахунку [PERSON] (а.с.23) та розрахунку заборгованості (а.с.70-71) встановлено, що АТ «Банк Кредит Дніпро» виконало зобов`язання за договором та перерахувало [PERSON] кошти в сумі 158\~499,17 грн., а відповідач належним чином своїх зобов`язань не виконав. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629\~ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Відповідно до частини 2\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з невиконанням обов`язку зі своєчасної сплати заборгованості більш ніж на один календарний місяць, АТ «Банк Кредит Дніпро» направило [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту. Відповідно до частини 1\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною другою\~статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним зобов`язань за договором не спростовані, а тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк кредит Дніпро» заборгованості по тілу кредиту в розмірі 158\~499,17 грн., заборгованості з прострочених відсотків\~3,15 грн., а всього разом 158\~502,32 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення комісії, суд зазначає наступне. Законом України «Про споживче кредитування»\~передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі N 524/5152/15-ц (провадження N 61-8862сво18) сформовано правовий висновок такого змісту: "Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику". Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. У Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитора фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Частиною 1 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено сплату позичальником на користь банку щомісячної комісії за обслуговування кредиту 1,5% від суми кредиту. Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що супровідними послугами, що придбаваються у зв`язку із договором є послуги з розрахунково-касового обслуговування, у тому числі ті, що надаються під час погашення заборгованості за договором. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору №22039000602647 від 07.02.2023 про сплату позичальником на користь банку щомісячної комісії за обслуговування кредиту не відповідає вимогам закону, оскільки вказаний платіж є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача встановлено, що позивачем нараховано відповідачеві суму заборгованості по договором №22039000602647 від 07.02.2023 за комісією, в загальному розмірі 63\~623,19 грн., без зазначення, які саме дії кредитора входять до такого обслуговування, яку позивач просить стягнути з відповідача - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором суд не вбачає в зв`язку з нікчемністю відповідних норм договору (п.1.2, п.2.1 договору). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача комісії, оскільки з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування»\~та вважає за необхідне відмовити у задоволенні стягнення комісії в розмірі 63\~623,19 грн. з відповідача на користь позивача. Розподіл судових витрат На підставі\~статті 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 1\~902,02 грн. (сума задоволених позовних вимог 158\~502,32 грн. х сума сплаченого судового збору 2\~665,50 грн. / сума заявлених позовних вимог 222\~125,51 грн.). Заяв про розподіл інших судових витрат не надходило. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial