Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

30.07.2025 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" в електронному вигляді надіслало до суду позовну заяву до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №\~3805588 від 22.05.2021 у розмірі 30 235 грн 43 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2\~422 грн 40\~коп. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000\~грн 00 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.05.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3805588, згідно з умовами якого відповідач отримала 12 000 грн 00 коп., зі сплатою процентів за користування та інших платежів і можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 13.10.2021. ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за вказаним договором виконало у повному обсязі, а саме, надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. 29.09.2021 ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал" уклали договір відступлення права вимоги № 76-МЛ, відповідно якого ТОВ\~"Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] . В порушення\~положень кредитного\~договору відповідач\~не виконала\~своєчасно та\~у повному\~обсязі свої зобов`язання - не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором. На адресу відповідача було направлено претензію про погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Заборгованість відповідача перед позивачем складає 30 235 грн 43\~коп., а саме: 11\~291\~грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 18 020 грн 43 коп. - заборгованість за відсотками; 924 грн 00 коп - заборгованість за комісією. Невиконання відповідачем\~своїх зобов`язань\~за укладеним\~кредитним договором,\~внаслідок чого\~виникла зазначена\~заборгованість,\~стало підставою\~для пред`явлення\~в суді\~цього позову.\~ Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.08.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 08.09.2025. 08.09.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено на 23.09.2025. 23.09.2025 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно. Представник позивача Усенко М. І. надіслав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] не повідомила про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не заявилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними договору про споживчий кредит № 3805588 від 22.05.2021; графіку платежів за договором; паспорта споживчого кредиту № 3805588; довідки про ідентифікацію, анкети-заяви на кредит № 3805588 від 22.05.2021, платіжного доручення 46871947 від 23.06.2025, підтверджується, що 22.05.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено кредитний договір № 3805588 на суму 12 000 грн 00 коп, строком на 30 днів з 22.05.2021. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 21.06.2021. Загальна вартістю кредиту визначена у розмірі 16 074 грн 00 коп., що складається з: 12 000 грн 00 коп. - сума кредиту; 3 150 грн 00 коп. - відсотки; 924 грн 00 коп. - комісія (а. с. 6-13). Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту склала 924 грн 00 коп, яка нараховується за ставкою 7,70 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом склали 3 150 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 29.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал"\~було укладено договір відступлення права вимоги № 76-МЛ (а. с. 15-23). З витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №\~76-МЛ від 13.06.2025 вбачається, що ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] (а. с. 23-зворот). 13.06.2025 на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію по кредитному договору № 3805588\~від 22.05.2021 (а. с. 24). Згідно відомостям зазначеним у позовній заяві, відомостям виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3805588 від 22.05.2021, станом на 23.06.2025 у відповідача [PERSON] мається заборгованість 30 235 грн 43 коп., яка складається з: 11\~291\~грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 18 020 грн 43 коп. - заборгованість за відсотками; 924 грн 00 коп - заборгованість за комісією (а. с. 14 зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивачем надано\~докази виникнення\~між сторонами\~правовідносин у\~зв`язку\~укладанням 22.05.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] кредитного договору № 3805588 та подальшим укладанням 29.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" договору відступлення права вимоги № 76-МЛ, у результаті чого ТОВ\~"Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3805588 від 22.05.2021, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). За умовами договору № 3805588 про споживчий кредит від 22.05.2021 сторони встановили строк кредитування до 21.06.2021. На час закінчення строку кредитування (21.06.2021) розмір заборгованості за договором № 336590-КС-001 № 3805588 про споживчий кредит від 22.05.2021 склав 16 074 грн 00 коп., що складається з: 12 000 грн 00 коп. - сума кредиту; 3 150 грн 00 коп. - відсотки; 924 грн 00\~коп. - комісія. Таким чином, лише наведений розмір заборгованості по відсоткам може бути стягнутий з [PERSON] на користь ТОВ\~"Фінансова компанія "Кредит-Капітал", оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором. Що стосується вимог в частині стягнення нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту 924 грн 00 коп, яка нараховується за ставкою 7,70 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п. 2.2.1 договору, позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених п. п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний у п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, у сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору (а. с. 6). Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування. Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. Пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит № 3805588 від 22.05.2021, підписаного [PERSON] , встановлено комісію за надання кредиту в розмірі 924 грн 00 коп, яка нараховується за ставкою 7.70 відсотків від суми кредиту одноразово, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", отже ці положення договору є нікчемними. Враховуючи, що вимагається до стягнення: 924 грн 00 коп. - заборгованість за комісією, за пунктом 1.5.1. договору про споживчий кредит № 3805588 від 22.05.2021, щодо якого встановлено нікчемність, належить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ\~"Фінансова\~компанія "Кредит-Капітал" в частині стягнення заборгованості за комісією. За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 3865883 від 13.09.2021 підлягають частковому задоволенню, а\~саме: з відповідача належить стягнути 14 441 грн 00 коп., з яких: 11 291 грн 00 коп - заборгованість за сумою кредиту; 3 150 грн 00 коп - заборгованість за сумою відсотків. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 0605 від 06.05.2025, ордеру Серія ВС № 1370094, акта № 1918 наданих послуг; детального опису наданих послуг (а. с. 27, 28). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial