Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

До Покровського районного суду міста Кривого Рогу в квітні 2025 року надійшла позовна заява ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 15.01.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено в електронній формі кредитний договір №10002975301, відповідно до умов якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» надав позичальнику кредит у сумі 8700,00 грн. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 8700,00 грн., позичальник не виконала умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 3583595 грн., з яких 870000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27135,95 грн. - заборгованість по відсоткам. 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 35835,95 грн., понесені витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правову допомогу в сумі 9000 грн. Ухвалою судді від 12 травня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Вовк М.В. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву за змістом якого вбачається, що сторона відповідача визнає позовні вимоги частково, а саме в частині та в розмірі: 12236,55 грн., з яких 8700,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3536,55 грн. - заборгованість по відсоткам. Відповідач не заперечує існування договірних відносин із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та отримання нею позики 15.01.2021 у розмірі 8700,00 грн, який вона вчасно не повернула у повному обсязі. Також відповідач зазначає про незаконність нарахування відсотків за кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 01.03.2021. З огляду на це позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором після 01.03.2021 є безпідставними і не підлягають задоволенню. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами право вимоги. Щодо судових витрат, позивач не підтвердив дійсне понесення ним витрат на сплату гонорару в розмірі 9000 грн. У той же час відповідачем понесені судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн. 04.07.2025 року представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому зазначається, що після спливу строку кредитного договору відповідачу нараховувалися відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами, що безпосередньо передбачено умовами договору, укладеного відповідачем із ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС». При цьому представник позивача звернув увагу суду, що позивач після укладення договору факторингу ніяких нарахувань щодо кредитної заборгованості відповідача не здійснював та просить суд стягнути заборгованість, що виникла у [PERSON] перед первісним кредитором. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, скористались правом надання відзиву. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 01.05.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір № 10002975301 про надання споживчого кредиту. Предметом договору є сума кредитних коштів 8700 гривень, строк надання кредиту 30 днів, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору 624,15% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату його укладання 13163,10 гривень. Вказаний договір підписаний [PERSON] підписано за допомогою унікальної пари логіну особистого кабінету та пароля особистого кабінету. Факт перерахування коштів у сумі 8700 гривень здійснено 15.02.2021 року на платіжну картку [NUMBER] , \~що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» №62/2481/12 від 14.12.2022 року. Судом також було встановлено, що 05.09.2022 р. між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, за яким ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передає ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до такого Договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №10002975301 в сумі 35835,95 грн., з яких 8700,00 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості, 27135,95 грн. сума боргу за відсотками. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредитування №10002975301 від 15.02.2021, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість, яку відповідач повиннна сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно п. 1.2 договору про надання фінансового кредиту №10002975301 сума кредиту становить 8700 грн. Згідно п. 1.3 договору про надання фінансового кредиту №10002975301 кредит надається строком на 30 днів. Дата повернення кредиту, вказується крон платежів розрахунків, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 1.4. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за Процентною ставкою. Зазначена Процентна ставка нараховується: -в межах строку кредиту, передбаченого п.1.3. цього Договору, -в межах строку, на який було продовжено строк кредиту за домовленістю Сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачено відповідною додатковою угодою до цього Договору з урахуванням Програми лояльності. Якщо за ініціативою Позичальника у межах строку, визначеного в п.1.3. Договору, або протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення такого строку, відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, то Позичальник як учасник Програми лояльності отримає від Товариства надає згоду Товариству, що застосування іншої процентної ставки залежить від того чи отримає позичальник індивідуальну знижку на процентну ставку на новий строк кредиту. При цьому Позичальник розуміє та надає згоду товариству, що застосування іншої процентної ставки залежить від того чи отримає позичальник індивідуальну знижку від Товариства на процентну ставку та у випадку такого отримання Позичальник погоджується, що застосування іншої процентної ставки є наперед обумовленим та не може вважатись односторонньою зміною умов цього Договору, оскільки, умови про застосування різних процентних ставок за цим Договором чітко визначені домовленістю Сторін. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.3. цього Договору, укладення відповідної угоди про продовження строку кредиту, особливі умови, встановлені для Позичальника промокодом за Програмою лояльності, втрачають силу, застосовується Базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом підлягають перерахуванню за Базовою процентною ставкою. Таким чином суд відхиляє посилання ТОВ «Діджи Фінанс» на доведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості. Отже, суд зазначає, що нарахування [PERSON] відсотків за межами дії укладеного відповідачем кредитного договору №10002975301 суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Відповідно до додаткової угоди до Договору про надання споживчого кредиту №10002975301 за умови сплати Позичальником Кредитору в строк до 15.02.2021 року фактично нарахованих процентів по договору №10002975301 в сумі 2083 гривень, сторонами змінено строк кредитування з 15.02.2021року по 01.03.2021р. Оскільки Відповідачем порушено умови кредитування знижена процентна ставка замінюється на базову 2.71. Тобто, сторони погодили строк кредитування з 15.02.2021 року по 01.03.2021року (15 днів) та у зв`язку із порушенням умов застосування акційної процентної ставки до правовідносин застосовується базова процентна ставка 2,71%. Таким чином, сума заборгованості за відсотками станови 3536,55 грн (8700*2,71%*15) Таким чином суд встановив наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором №10002975301 саме в сумі 12236,55 грн., з яких 8700 грн.\~борг за кредитом, 3536,55 грн.\~борг з відсотків, що повністю узгоджується із умовами кредитного договору №10002210909, яким визначено, що відсотки на суму боргу нараховуються від дати видачі кредиту та протягом 15 днів у розмірі 2,71%. Підсумовуючи, суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу за договором кредиту в розмірі 12236,55 грн. Щодо судових витрат Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються наобидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 01.01.2025 року уклав договір №42649746 про надання правової допомоги та додаткову угоду № 10002975301 із адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем, за якими адвокат зобов`язалося здійснити представництво та захист інтересів позивача у справі щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] . Із детального опису робіт (наданих послуг) та акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 02.04.2025 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Білецького Б.М. пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 9000 грн. Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 02.07.2025 уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Вовк М.В. повноваження якої підтверджуються ордером серії АЕ № 1399543 від 02.07.2025. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що за адвокатські послуги (за п. 4.1. цього договору) клієнт сплачує адвокату фіксовану винагороду, погоджену за взаємною угодою, за вирішення спору на підставі поданого клієнтом позову до вирішення справи по суті в суді першої інстанції за обумовленими цінами. Із наданого представником відповідача акту виконаних робіт від 02.07.2025 вбачається, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Вовк М.В., пов`язані із розглядом зазначеної цивільної справи, у розмірі 5000 грн,\~сплата яких підтверджується розрахунковою квитанцією від 02.07.2025 р. При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 137 ЦПК України). Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У той же час представниками обох сторін не заявлялося клопотання про зменшення понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд визнає відповідні витрати сторін обґрунтованими та співмірними. Також позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією. Отже, всього позивачем були понесені судові витрати на суму 11422,40 грн, і з урахуванням того, що судом було частково задоволено позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у розмірі 5827,15 грн. з яких 827,15 грн. сума судового збору на 5000 грн. правнича допомога. У той же час, враховуючи часткове задоволення позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5000 грн. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача різницю понесених сторонами судових витрат, яка складає 827,15 грн, виходячи із розрахунку: (5827,15 грн - \~5000 грн),\~звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial