Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача Товариство з\~обмеженою\~відповідальністю «Новий Колектор» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 18.12.2020-100000235\~від\~18\~грудня 2020\~року\~ у розмірі 15 120 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18\~грудня 2020\~року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором), був укладений кредитний договір № 23.02.2024-100000325, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн 00 коп. строком на 14 днів. [PERSON] свого обов`язку із повернення кредитних коштів та процентів за їх користування належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. 09 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № СЦ-091024, відповідно до якого ТОВ «Споживчий центр» відступило на користь ТОВ «Новий Колектор» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема, за договором № 18.12.2020-100000235\~від\~18 грудня 2020 року\~. Отже, ТОВ «Новий Колектор» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 18.12.2020-100000235\~від\~18 грудня 2020 року\~. Оскільки [PERSON] не погасив заборгованість ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, ТОВ «Новий Колектор» у заявленому позові просило суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 15 120 грн 00 коп., з яких 8 000 грн 00 коп.\~- заборгованість за тілом кредиту, 7\~120 грн 00 коп.\~- заборгованість за відсотками. Також позивач просив стягнути з відповідача 2 422 грн 40 коп. судового збору та 6 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] \~відзиву\~на\~позовну\~заяву не\~подавав. ІІ. Процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 15 серпня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач не подав відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомив суд про зміну своєї адреси. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу проживання. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист. IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 18 грудня 2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та\~\~ [PERSON] укладено договір № 18.12.2020-100000235, який підписаний одноразовим ідентифікатором позичальника «U611» (а. с. 24 25, 31, 33-34). Згідно заявки, яка є невід`ємною частиною договору, сума кредиту 8 000 грн строком на 14 днів з дати його надання (надалі «первинний період»), дата повернення 31 грудня 2020 року. Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів. Кількість пролонгацій не обмежена, однак право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру, який становить 16\~000 грн після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Ставка «Економ» -\~фіксована незмінна у розмірі 2,0 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та пролонгованих строків; «Стандарт» -\~фіксована незмінна у розмірі 2,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків (а.с. 24 - 25). Підтвердження укладання кредитного договору № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року міститься на а. с. 31. Одночасно з підписанням цього договору сторонами також було підписано паспорт споживчого кредиту. Згідно з\~копією\~паспорта\~споживчого кредиту,\~відповідача\~повідомлено\~про основні\~умови\~кредитування\~з використанням\~кредиту\~на\~суму 8\~000\~грн,\~зокрема,\~типу\~кредиту,\~суму\~ліміту,\~строку\~кредитування,\~процентної\~ставки,\~типу\~процентної ставки;\~орієнтовну загальну\~вартість\~кредиту\~для споживача,\~повернення\~кредиту\~та про\~наслідки прострочення\~виконання\~та/або\~невиконання\~зобов`язань\~за\~договором (а.с. 27). Факт перерахування відповідачу коштів на виконання умов договору позики підтверджується копією квитанції Fondy на суму 8 000 грн 18.12.2020 о 14:39, що відповідає часу підписання електронним підписом підтвердження укладення кредитного договору та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), призначенням якої зазначено «видача по договору № 18.12.2020-100000235», номер карти: [NUMBER] (а.с. 38). Також факт\~отримання кредитних\~коштів підтверджується довідкою субконто за договором № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року, з якої убачається, що 18.12.2020 [PERSON] згідно платіжного ордеру на списання грошових коштів упр005905691 від 18.12.2020 було перераховано 8\~000 грн. Окрім того, довідкою зафіксовано сплату [PERSON] процентів за користування кредитними коштами (15.01.2021 - 5 240 грн, 05.02.2021 3\~640 грн). Також в ній відображена детальна інформація про розмір щоденних нарахувань по відсоткам за користування кредитними коштами (а.с. 10-12). 09 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та\~ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № СЦ-091024-14, відповідно до якого ТОВ «Споживчий центр» передало\~(відступило)\~ТОВ «Новий Колектор»\~належні\~йому\~права\~вимоги до\~боржників,\~вказаних\~у\~Переліку\~(а.с.\~18\~-\~21). Відповідно до\~пункту\~2.4\~\~договору факторингу,\~перехід\~права\~вимоги підтверджується актом\~приймання-передачі Переліку, підписаним обома сторонами. Цього ж дня між сторонами був складений акт приймання-передачі Переліку (а.с. 14). З повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу № СЦ-091024-14 від 09 жовтня 2024 року вих. № 347118 та вимоги про сплату заборгованості від 09 жовтня 2024 року за № 347118\~вбачається, що 09 жовтня 2024 року позивач повідомив боржника про укладення між ТОВ «Новий Колектор» та ТОВ «Споживчий Центр» договору факторингу, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року та вимагав у відповідача сплатити заборгованість на користь нового кредитора шляхом перерахування коштів в розмірі 15 120 грн (а.с. 13 та зворотна сторона). Як слідує із списку № 20244-15-6 згрупованих поштових відправлень ТОВ «Дірект технолоджі» рекомендованих листів, номер відправлення 0600298841360, ТОВ «Новий Колектор» повідомило боржника про відступлення право вимоги за кредитним договором № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року (а.с. 39). Відповідно до копії Переліку № 1 від 09 жовтня 2024 року до договору факторингу № СЦ-091024-14 від 09\~жовтня 2024\~року,\~ТОВ\~«Новий Колектор» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року у розмірі 15\~120\~грн\~00\~коп. (а.с. 35 - 36). Згідно з довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року, наданої позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 15.05.2024 року становить 15 120 грн 00 коп., з яких 8 000 грн 00 коп.\~- заборгованість за тілом кредиту, 7\~120 грн 00 коп.\~- заборгованість за відсотками (а.с. 15). Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надав доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Укладення електронного договору про споживчий кредит Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Водночас як визначено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Водночас з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року був вчинений в електронній формі, який було підписано з використанням позичальником [PERSON] електронного підпису одноразовим ідентифікатором «U611». Відтак на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частинами 1-12 ст. 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 6, 12 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2020 року відповідач звернувся до ТОВ «Споживчий центр» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим електронним підписом підписав заявку, яка є частиною пропозиції про укладення кредитного договору(оферти), шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». При укладенні кредитного договору відповідач [PERSON] сам надав відомості, які його ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, місце роботи, номер телефону, номер банківської картки. Саме на вказаний ним номер телефону позивачем було направлено одноразовий ідентифікатор «U611», яким [PERSON] скористався, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. Суд виснує, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора «U611», тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Вказаний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19. Водночас доказів на спростування відповідності анкетних даних [PERSON] в зазначеному договорі стороною відповідача не надано. Також не надано доказів проте, що персональні дані відповідача були використані для укладення кредитного договору від його імені. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Водночас вимог про визнання кредитного договору № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року недійсним (неукладеним) не заявлено, договору щодо інших правовідносин між сторонами відповідачем не надано, в матеріалах справи наявна лише копія вказаного кредитного договору, наданого позивачем. Отже, наведене безумовно свідчить про те, що відповідач ознайомився і погодився з умовами кредитного договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Приписами\~статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено укладання між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договору № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року про надання кредиту. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 8 000 грн підтверджується відповідною квитанцією, згідно якою кредитні кошти в сумі 8 000 грн відправлені [PERSON] 18 грудня 2020 року о 14:39 за допомогою платіжної системи «Fondy» шляхом зарахування на карту [NUMBER] . В даному випадку переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Тобто матеріалами справи підтверджено, що 18 грудня 2020 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] строком на 14 календарних дні уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі № 18.12.2020-100000235 на суму 8 000 грн. Сторонами було погоджено процентні ставки за різні періоди дії договору. Указані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Відступлення права вимоги (заміна кредитора) Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України\~визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша\~статті 519 ЦК України). Тлумачення статті\~516, частини другої статті\~517 ЦК України\~свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним\~(Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на\~підтвердження набуття права вимоги за договором надано копію договору факторингу № СЦ-091024-14 від 09\~жовтня 2024\~року,\~укладеного між\~ТОВ «Споживчий\~центр» та\~ТОВ\~«Новий Колектор» та копію Переліку до вказаного Договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того,\~що\~вказаний\~договір \~факторингу\~визнаний\~недійсним суду\~не\~надано,\~а\~тому\~суд вважає,\~що\~позивачем\~надано докази,\~які\~підтверджують\~ту обставину,\~що\~ТОВ «Новий\~Колектор» набуло статус нового кредитора за договором про споживчий кредит № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року до відповідача. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої\~статті 264 ЦПК України). Звертаючись із\~позовом,\~ТОВ «Новий Колектор» просило\~суд стягнути\~із відповідача\~на свою\~користь заборгованість\~за кредитним\~договором\~ № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року у розмірі 15 120 грн 00 коп., з яких 8 000 грн 00 коп.\~- заборгованість за тілом кредиту, 7\~120 грн 00 коп.\~- заборгованість за відсотками. Відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 8 000 грн 00 коп. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора ТОВ «Споживчий центр» матеріали справи не містять. За таких\~обставин,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~правових підстав\~для стягнення\~з відповідачки\~на користь\~ТОВ «Новий Колектор» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8\~000\~грн\~00\~коп. Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 7 120\~грн 00 коп., суд проаналізувавши умови договору та надані розрахунки, приходить до наступних висновків. Так, у кредитному\~договорі\~ № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року сторонами узгоджено, що кредит надається строком на 14 днів до 31.12.2020. Водночас умовами договору передбачена пролонгація строку користування кредитом, яка здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом. З довідки субконто за договором № 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року убачається, що [PERSON] проводив оплату процентів за весь попередній строк користування кредитом (15.01.2021 - 5 240 грн, 05.02.2021 3\~640 грн). Відтак строк кредитування за кредитним договором № 18.12.2020-100000235 тривав з\~18\~грудня 2020\~року до\~16\~березня 2021\~року,\~тобто в\~межах строку\~дії загального\~періоду пролонгації,\~внаслідок чого\~ТОВ «Споживчий центр» правомірно нарахувало\~заборгованість\~за\~відсотками \~у\~розмірі\~7\~120\~грн\~00\~коп. (з урахуванням частково сплаченої суми). Враховуючи наведене, доведеними є розмір відсотків, яке ТОВ «Споживчий\~центр» нарахувало [PERSON] за користування кредитними коштами у розмірі 7 120 грн 00 коп. Саме таку суму процентів слід стягнути з [PERSON] на користь нового кредитора ТОВ «Новий Колектор». Відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором\~№ 18.12.2020-100000235 від 18 грудня 2020 року\~у розмірі 15 120 грн 00 коп. (з урахуванням частково сплаченої суми), яка складається: 8 000 грн 00 коп.\~- заборгованість за тілом кредиту та 7\~120 грн 00 коп.\~- заборгованість за відсотками. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Щодо витрат на правничу допомогу Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 16-17, 22-23, 26, 32). Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~інші\~судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом\~справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Проаналізувавши кожну складову наданої адвокатом правової допомоги на предмет її обґрунтованості і розумності, суд

Outcome: approved