Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Вакули Вадима Миколайовича звернулась до Краснопільського районного суду Сумської області з позовом в якому просить встановити факт постійного проживання [PERSON] (померлої [INFO] ) зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після його смерті [INFO] , та прийняття його спадщини та визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки цільового використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: під кадастровим номером 5922355100:09:04:0079 площею 0,2746 га, під кадастровим номером 5922355100:09:004:0127 площею 0,3576 га., під кадастровим номером 5922355100:09:004:0082 площею 2,9836 га., в порядку спадкування за законом, після померлої [INFO] матері [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 22.12.1999 уклали шлюб [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу вони проживали в [ADDRESS] . 29.03.1996 [PERSON] був виданий сертифікат серії СМ №000037 про право на земельну частку (пай) як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Михайлівське», смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 26.03.1996 №161 про те, що йому належить право на земельну частку (пай) в КСП «Михайлівське» розміром 5.46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. 21.05.2002 на замовлення ТОВ «Михайлівське» Сумським філіалом інституту землеустрою було виготовлено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам-власникам земельних часток (паїв) колишнього КСП «Михайлівське» Краснопільського району Сумської області, відповідно до якої земельна частка (пай), яка належала [PERSON] була виділена в натурі, сформовано три земельні ділянки, присвоєно три кадастрові номери та виготовлені державні акти на земельні ділянки. Згідно технічної документації та відомостей Державного земельного кадастру, а також відомостей з державного реєстру речового права за [PERSON] було зареєстровано право власності на три земельні ділянки з цільовим використанням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: під кадастровим номером 5922355100:09:004:0079 площею 0,2746 га, 5922355100:09:004:0127 площею 0,3576 га, 5922355100:09:004:0082 площею 2,9836 га. Наприкінці 2002 року [PERSON] та [PERSON] виїхали проживати до сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де [INFO] [PERSON] помер. Разом з ним на день його смерті проживала його дружина та сестра. На початку 2014 року [PERSON] повернулася до України та проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після своєї смерті заповіту вона не залишила. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом є її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавицею. Спадкова справа не відкривалася. [PERSON] звернулась до нотаріуса з проханням оформлення спадкових прав після померлої [INFO] матері [PERSON] , яка в свою чергу прийняла спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , але в оформлені спадщини було відмовлено , оскільки відсутній факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , довідки про реєстрацію видані на території РФ не можуть бути беззаперечним фактом прийняття спадщини згідно ЗУ «Про нотаріат», та потребують визнання в судовому порядку. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 27 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Рішенням Вищої Ради Правосуддя №1105/0/15-25 від 22.05.2025 територіальну підсудність справ Краснопільського районного суду Сумської області змінено та передано Зарічному районному суду м.Суми. Відповідно до рішення зборів суддів Зарічного районного суду м.Суми № 13 від 27.06.2025, справи, які перебували в провадженні суддів Краснопільського районного суду Сумської області згідно автоматизованого розподілу передано для розгляду раніше визначеному складу суду. 07 липня 2025 року справа надійшла до канцелярії Зарічного районного суду м. Суми. 09 липня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Басовій В.І. Сторони в судове засідання не з`явились , від представника позивача адвокат Вакула В.М. та представника відповідача Гавенко І.В. надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача позов підтримує в повному обсязі, а представник відповідача при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази, що стосуються позовних вимог, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що 22.12.1999 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб ( а.с.43) Після укладення шлюбу вони мали зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті [PERSON] ( а.с.57). 29.03.1996 [PERSON] був виданий сертифікат серії СМ №000037 про право на земельну частку (пай) як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Михайлівське», смт Краснопілля Сумської області на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 26.03.1996 №161 про те, що йому належить право на земельну частку (пай) в КСП «Михайлівське» розміром 5.46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( а.с.9). Згідно технічної документації, відомостей з Державного земельного кадастру, інформації управління надання адміністративних послуг Головного управління держгеокадастру у Сумській області від 29.04.2024 року, а також відомостей з державного реєстру речових прав за [PERSON] було зареєстровано право власності на три земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: під кадастровим номером 5922355100:09:004:0079 площею 0,2746 га, 5922355100:09:004:0127 площею 0,3576 га, 5922355100:09:004:0082 площею 2,9836 га ( а.с.10-34). [PERSON] , громадянин Росії, помер [INFO] , місце смерті с.Вязове, Краснояружського району Білгородської області, Росія , був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 16.10.2002 року по 18.10.2005 року ( а.с.38,39). Як вбачається з витягу зі спадкового реєстру ( заповітів/ спадкові договори) № 79367076 від 02.12.2024 року та витягу зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №79367065 від 02.12.2024 року заповіт від імені [PERSON] , [INFO] не посвідчувався, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась ( а.с.40-42) [INFO] [PERSON] померла ( а.с.45). З лікарського свідоцтва про смерть №543, виданого 18.09.2014 КУ Сумська міська клінічна лікарня № 5 вбачається, що місцем проживання померлої є: [ADDRESS] , однак смерть настала за адресою: [ADDRESS] ( а.с.64). Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] частина та членам його сімї: [PERSON] частина, [PERSON] -1/4 частина, [PERSON] -1/4 частина (а.с.64) В даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с.62) Згідно довідки адміністрації В`язівського сільського поселення муніципального району «Краснояружський район» Білгородської області від 27.11.2024 року [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 2002 по 2011 рік ( а.с.46) . Як вбачається з витягу зі спадкового реєстру ( заповітів/ спадкові договори) № 76963149 від 15.05.2024 року та витягу зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 76963135 від 15.05.2024 заповіт від імені [PERSON] , [INFO] не посвідчувався, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась. Рішенням Краснопільського\~районного суду\~Сумської області\~від 29\~жовтня 2024\~року у\~справі за\~позовом [PERSON] , в особі представника адвоката Вакули Вадима Миколайович до Краснопільської селищної ради Сумської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позову відмовлено ( а.с.49-53). Постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. від 02.12.2024 року відмовлено громадянці України [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з неприйняттям спадщини дружиною [PERSON] , ні донькою- [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] ( а.с.54-55). За позицією позивача підтвердженням факту проживання [PERSON] з чоловіком на день смерті за адресою: [ADDRESS] є довідка серії МСЕ-2012 № 1566935 про інвалідність, видана Головним бюро Федерального бюро № 17 РФ від 07.09.2012 та договір про надання соціальних послуг на дому на безоплатній основі від 01.12.2006 (а.с.59-60) . У договорі від 01.12.2006, вказано, що особу [PERSON] , 1935 р.н., підтверджено паспортом серії [NUMBER] , виданим 09.11.2004 Красноярузьким РОВД. Факт родинних відносин позивачки [PERSON] та померлих [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 29.12.1975, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 22.12.1999, свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданим 27.08.1975, свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 10.02.1984, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00045019889 від 15.05.2024 року (а.с.6,7,8,43,44) Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] повідомила, що з її сусідкою [PERSON] у будинку [ADDRESS] дійсно проживала її мати, яка через хворобу не могла пересуватись самостійно та потребувала стороннього догляду. Позивачка інколи сама доглядала свою матір, однак були періоди, коли [PERSON] наймала для цього доглядальницю. У теплу пору року позивачка кожного дня вивозила матір на візку на вулицю, а у холодний період свідок її бачила не кожного дня. Свідок підтвердила, що матір позивачки постійно проживала з донькою. Також свідок повідомила, що мати позивачки померла приблизно восени 2014 року, а до цього близько року чи двох проживала у місті Сумах. Звідки приїхала мати позивачки свідок не знає, вважала, що та переїхала напевно із [PERSON] . Позивачка, допитана в якості свідка, повідомила, що [PERSON] та [PERSON] з 199 по 2002 проживали в Краснопіллі, потім переїхали у с.В`язове Білгородської області. Батько там жив до дня смерті [INFO] , а мати до 2012, а коли захворіла, позивачка забрала її до себе ідо 2014 року мати жила з нею. Приблизно у 2002-2003 роках батько набув громадянства рф. Мати не приймала громадянства рф. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] (померлої [INFO] ) зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після його смерті [INFO] , та прийняття його спадщини необхідне позивачу для визнання за нею права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . Відповідно до положень статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі статей 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. За загальним правилом, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 № 2709-IV спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом 10.02.2021 в справі 320/5056/17-ц, процедуру спадкування в України визначає й регулює ЦК України, але за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента, застосовується Закон України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із перелічених вище ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Окрім Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватися низкою міжнародних документів, присвячених питанням іноземного спадкування. 22.01.1993 у мінську (республіка білорусь) у рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). 10.11.1994 Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14.07.1995 вона набула чинності для України. Застосовується Конвенція у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Громадяни кожної із держав-учасниць цієї Конвенції, а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. Пунктом 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Статтею 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус України перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про прийняття спадщини, склад спадкового майна. Якщо спадкодавець на момент своєї смерті проживав на території зазначених вище країн, зокрема російської федерації, нотаріусом державної нотаріальної контори готується відповідний запит до компетентних органів російської федерації з приводу надання правової допомоги щодо отримання відомостей про наявність рухомого майна або спадкової справи до майна померлого чи інших відомостей, необхідних для оформлення спадщини. 24.02.2022 Міністерством закордонних справ опубліковано заяву МЗС України щодо розриву дипломатичних відносин з російською федерацією, згідно з якою Україна заявляє про розрив дипломатичних відносин з росією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року. Відповідно до постанови Верховного Суду від 13.03.2023 в справі №398/1796/20 тлумачення ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» свідчить, що спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених\~обставин,\~дослідивши докази\~зібрані у\~справі,\~їх належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~їх у\~сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що вимога\~про встановлення\~факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] є безпідставною, оскільки [PERSON] мала, з урахуванням вказаних положень закону, звернутись до нотаріальної контори за місцезнаходженням нерухомого майна з заявою про прийняття спадщини, однак цього не зробила, тому не може вважатись такою, що прийняла спадщину. Визнавати право власності в порядку спадкування нерухомого майна [PERSON] за позивачкою, в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] немає підстав, оскільки позивачкою не було надано суду доказів щодо прийняття [PERSON] спадщини після смерті чоловіка [PERSON] у встановлений законом спосіб, а отже за позивачкою, в порядку спадкування не може бути визнано право власності на майно, на яке спадкодавець за життя не набув права. Жодних доказів, що спадкодавцем [PERSON] в порядку та строки встановлені ЦК України, було прийнято спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] суду не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Краснопільської селищної ради Сумської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування не підлягають задоволенню. Питання про судові витрати, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, а саме оскільки в задоволенні позову відмовлено то судові витрати залишаються за позивачем .

Outcome: dismissed