Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

06 листопада 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час вона тимчасово проживає з дитиною у Німеччині, так як була вимушена виїхати через військові дії. Витрати на життя у Німеччині значно більші порівняно із витратами в Україні. Також зазначає, що у Німеччині прожитковий мінімум на дитину встановлено у розмірі 6\~384 євро на 2024 рік або 532 євро на місяць (за курсом НБУ станом на 05.11.2024 24\~015,38 грн.), в той же час рівень прожиткового мінімуму на дитину в Україні, відповідно до якого нині сплачуються поточні аліменти відповідачем, встановлений у розмірі 3\~196 грн. Внаслідок викладеного поточні аліменти у розмірі 1\~598 грн. не дозволяють покрити необхідні витрати на дитину. Вважає, що з метою забезпечення гармонійного розвитку дитини, необхідним є збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача. Враховуючи вищевикладене, просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь, з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Крім того, було понесено додаткові витрати на дитину, а саме придбано на суму 3\~508,61 євро (за курсом НБУ станом на 05.11.2024 158\~384,62 грн.) смартфон, планшет, стілус, смарт-годинник, навушники, половину з яких зобов`язаний компенсувати відповідач, як батько дитини, в зв`язку з чим, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 79\~192,31 грн. (а.с.1-2) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-фізичної особи [PERSON] (а.с.14), ухвалою судді від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.15) 02 грудня 2024 року від представника позивачки надійшла заява про відкладення розгляду справи. (а.с.21) В підготовче засідання 03 грудня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та надходження від представника позивачки заяви про відкладення розгляд справи було відкладено на 09 січня 2025 року. (а.с.25) 09 січня 2025 року від представника позивачки надійшла заява про відкладення розгляду справи. (а.с.29) В підготовче засідання 09 січня 2025 року сторони по справі не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено відмовити у задоволенні заяви представника позивачки про відкладення розгляду справи, закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити справу до судового розгляду на 04 лютого 2025 року. (а.с.а.с.30, 31) В судове засідання 04 лютого 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 03 березня 2025 року. (а.с.35) 04 лютого 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач наразі не є працевлаштованою особою, немає джерел доходу та знаходиться в процесі лікування від онкологічного захворювання, тому останній не має можливості сплачувати підвищений розмір аліментів. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину зазначено, що позивачкою жодним чином не доведено документально, що вказані у позові гаджети куплені саме для дитини та використовуються нею в учбовому процесі. Більш того, позивачка жодним чином не погоджувала з відповідачем бренд, тип та вартість того що вона начебто купляє для процесу навчання дитини. (а.с.39-40) Судове засідання 03 березня 2025 року не відбулося через перебування судді у відпустці. У зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 02 квітня 2025 року. (а.с.48) В судовому засіданні 02 квітня 2025 року за участю представника позивачки та представника відповідача було ухвалено повернутись до стадії підготовчого провадження, поновити строк відповідачу для пред`явлення відзиву на позовну заяву, прийняти відзив на позовну заяву, долучити додаткові документи до матеріалів справи та оголосити перерву до 28 квітня 2025 року. (а.с.60-61) В підготовче засідання 28 квітня 2025 року сторони по справі не з`явились, від представників сторін надійшли заяви про відкладення, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 26 травня 2025 року. (а.с.69) В підготовчому засіданні 26 травня 2025 року за участю представника позивачки було долучено додаткові докази до матеріалів справи та оголошено перерву до 27 червня 2025 року. (а.с.74) В підготовче засідання 27 червня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, від представника позивачки надійшла заява про проведення засідання за його відсутності та в якій він просив призначити справу до судового розгляду. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 27 червня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 серпня 2025\~року.\~(а.с.а.с.79, 80-81) Судове засідання 22 серпня 2025 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 17 вересня 2025 року. (а.с.89) В судовому засіданні 17 вересня 2025 року за участю представників сторін було з`ясовано думку щодо позовної заяви, досліджено письмові докази, заслухано промови у судових дебатах та ухвалено судом перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 29 вересня 2025 року. (а.с.93) Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с.3) Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.4) Як зазначає позивачка, та не оспорюється відповідачем, дитина мешкає разом з позивачкою у Федеративній Республіці Німеччина. Також, як зазначає позивачка, нею, з метою розвитку здібностей дитини та її навчання, дитині було придбано на суму 3\~508,61 євро (за курсом НБУ станом на 05.11.2024 158\~384,62 грн.) смартфон, планшет, стілус, смарт-годинник, навушники, на підтвердження чого суду надано копії квитанцій на німецькій мові, які не перекладено на українську мову. (а.с.8-10) Судом встановлено, що відповідач має захворювання, що підтверджується наданими копіями медичних документів. (а.с.42-47) Щодо вимог позивачки про збільшення розміру аліментів слід зазначити наступне. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України). Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В поданій до суду заяві позивачка просить збільшити розмір аліментів з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача. Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, провадження № 61-37114св18, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Суд враховує, що за період часу з ухвалення попереднього судового рішення (2018 рік) неповнолітня дитина виросла, змінилися її потреби в розвитку, харчуванні, побуті. Наявні у справі докази в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами доньки сторін, встановленими обставинами дають підстави для зміни розміру аліментів, оскільки забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи першочергово з інтересів неповнолітньої дитини, а також приймаючи до уваги стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, суд дійшов висновку про доцільність збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки, а саме з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, при цьому частково задовольнивши позовну заяву. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вимог позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину слід зазначити наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї особливих здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Здібності це ті, які впливають на успішність людини в різних видах діяльності. Це унікальні властивості, які притаманні тому чи іншому індивідууму. Здібностями можуть вважатися абсолютно різні вміння, знання та навички. До них, зокрема, відносяться такі особливості, як абсолютна грамотність, прекрасна пам`ять, здатність здійснювати миттєвий рахунок у розумі, художні таланти, відмінні фізичні дані. У Постанові Верховного Суду від 8 травня 2018 року у справі № 272/118/17-ц висловлено наступну правову позицію: «В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. При цьому позивач повинна довести їх необхідність». Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази, надані суду мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України). Проаналізувавши вищезазначені витрати, суд вважає, що такі не передбачені ст.185 СК України та не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину у розумінні ст.185 СК України. Будь-яких належних доказів на підтвердження додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини особливих здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо позивачкою не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача передбачених ст.185 СК України додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам. З урахуванням ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 909 грн. 30 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial