Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

[PERSON] (далі заявник) звернулась до Золотоніського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить: встановити факт, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначено, що медичне заключення №397-І на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років видане 11 серпня 1995 року [PERSON] , [INFO] та медичний висновок №387-ІІІ на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років, виданий 20 жовтня 1999 року [PERSON] , [INFO] належить [PERSON] , оскільки у вищезазначених документах ім`я [PERSON] вказане з помилкою, замість « [PERSON] » вказано неправильно « [PERSON] ». Наявність вказаної помилки у правовстановлюючих документах перешкоджає заявниці реалізувати своє право на пенсійне забезпечення, відтак вона звернулась з даною заявою до суду. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.08.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження по справі, призначено судове засідання з розгляду заяви на 11 год 00 хв 24.09.2025. У судове засідання заявник не прибула, надавши заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] , у судове засідання з розгляду справи не прибув, надавши заяву, у якій просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у судове засідання з розгляду заяви не прибув про причини такої неявки суд не повідомив, своїм правом на подання пояснень щодо заяви не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та завчасно, відповідно до положень\~ст. 128 ЦПК України, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного документа. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі \~ЦПК України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як, у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини осіб, що беруть участь у справі, враховуючи заяву представника заінтересованої особи, суд розглядає цивільну справі за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для вирішення справи, суд зазначає про таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.1994, виданого Андріївською сільською радою Хорольського району Полтавської області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з паспорта серії [NUMBER] від 19.11.2010, виданого Золотоніським МРВ УМВС України в Черкаській області прізвище, ім`я та по батькові особи, якій належать правовстановлюючі документи, записане у ньому як « [PERSON] ». Картка платника податків № [NUMBER] , видана Золотоніською ОДПІ Черкаської області ДПС 23.04.2012, містить прізвище, ім`я та по батькові « [PERSON] ». Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.1994 прізвище, ім`я та по батькові особи, якій належать правовстановлюючі документи, так само вказано « [PERSON] ». Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 21.06.2012 серії 10 ААБ №077399, яка видана щодо особи якій вона належить, зазначено прізвище, ім`я та по батькові « [PERSON] ». Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2025 у справі №695/2246/24 [PERSON] , [INFO] визнано недієздатною та призначено їй опікуна [PERSON] , [INFO] . Відповідно до медичного заключення №397-І на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років, виданого 11 серпня 1995 року, прізвище, ім`я та по батькові особи, якій належить дане медичне заключення вказано « [PERSON] ». Згідно із медичним висновком №387-ІІІ на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років, виданим 20 жовтня 1999 року, прізвище, ім`я та по батькові особи, якій належить дане медичне заключення вказано « [PERSON] ». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №231150006251 від 23.04.2024 відмовлено у призначенні пенсії [PERSON] , у зв`язку з тим, що ім`я дитини в медичному заключенні №397-І на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років видане 11 серпня 1995 року [PERSON] , [INFO] та медичному висновку №387-ІІІ на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років, виданий 20 жовтня 1999 року, не відповідає паспортним даним [PERSON] . Частиною 1 статті 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав Відповідно до\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям та по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявнику надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як вбачається з листа Верховного Суду України 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Суд зауважує, що встановлення факту, з приводу якого [PERSON] звернулась до суду, не пов`язане з вирішенням будь-якого спору, оскільки у заявника із заінтересованою особою відсутні будь-які спори про право, а підтвердження факту належності правовстановлюючого документа необхідне їй особисто для подальшого оформлення пенсії, отже, дана заява, з огляду на відсутність спору, розглядається за правилами окремого провадження. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Судом встановлено, що при оформленні та видачі медичного заключення 11.07.1995 №397-І на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років та медичного висновку від 20.10.1999 №387-ІІІ на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років, була допущена помилка у написанні імені особи, якій вона була видана. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні\~ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які заявник послався як на підставу своїх вимог, з`ясувавши відомості про встановлений факт та мету його встановлення, суд встановив факт належності медичного заключення 11.07.1995 №397-І на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років та медичного висновку від 20.10.1999 №387-ІІІ на дитину/підлітка/-інваліда з дитинства віком до 16 років саме [PERSON] , а тому заява [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.94 року, серія A, N 303-A, п. 29). Також згідно з п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Відповідно до ч.1\~ст. 18 ЦПК України\~- судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (суд ураховує також роз`яснення Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання). При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (ч.7\~ст. 294 ЦПК України).

Outcome: approved