Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

15 січня 2025 року позивачка звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним позовом. 16 січня 2025 року, відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, матеріали справи № 357/670/25 передано за територіальною підсудністю до Глобинського районного суду Полтавської області. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 28 вересня 2022 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом РАЦС Білоцерківського управління юстиції Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № [NUMBER] , актовий запис № 1713. Від вказаного шлюбу дітей не мають. 17 лютого 2024 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, який видано Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області, актовий запис № 40. На даний час, з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відносини не склалися. В період шлюбу за спільні кошти між нею та відповідачем набуто спірне майно, яке в добровільному порядку не можуть розподілити, а саме: автомобіль марки Mersedes-Benz реєстраційний номер [NUMBER] , модель А150, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1498 куб.см. Оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності. Повна вартість автомобіля відповідно до висновку № 001/01-25 стислого звіту авто товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу становить 217\~278 (двісті сімнадцять тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 00 копійок. Отже, частина автомобіля вартує 108639 гривень. На підставі викладеного, просить припинити її право власності на частину автомобіля марки Mersedes-Benz модель А150, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1498 куб.см. Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості частини автомобіля на суму 108639 гривень та судові витрати. Згідно клопотання про уточнення позовних вимог від 13 серпня 2025 року, позивачка просить доповнити раніше заявлені позовні вимоги, а саме: визнати право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz модель А150, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1498 куб.см. за [PERSON] . Ухвалою суду від 04.03.2025 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.04.2025 року у справі було призначено судову-товарознавчу експертизу, виконання якої доручено судовому експерту Сумцову С.С. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинити. Ухвалою суду від 20.05.2025 року провадження по даній справі було відновлено. Ухвалою суду від 28.08.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник направив до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи за його з позивачем відсутності. Прохав позов задовольнити з урахування проведеної експертизи. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача подала клопотання, у якому прохала врахувати права відповідача на автомобіль, оскільки право власності на спірний автомобіль буде зареєстровано за позивачем і в разі задоволення позовних вимог, відповідач буде змушений звертатись до суду за захистом свого права власності. На підставі викладеного прохала визнати право власності за [PERSON] на транспортний засіб марки Mersedes-Benz реєстраційний номер [NUMBER] , модель А150, 2004 року випску, об`єм двигуна 1498 куб.см., шасі [NUMBER] . Прохала проводити розгляд справи за її з відповідачем відсутності. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець села Великі Кринки, Глобинського району, Полтавської області, Україна, та [PERSON] , [INFO] , уродженка села Фурси, Білоцерківського району, Київської області, Україна, 28 вересня 2022 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , який видано 28 вересня 2022 року (а.с.11). 17 лютого 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складений відповідний актовий запис № 40, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видано 17 лютого 2024 року (а.с.12). Як вбачається з висновку № 001/01-25 від 06.01.2025 року ФОП [PERSON] щодо визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу автомобіля Mercedes-Benz А150 з метою вирішення спірних питань у судовому порядку, середньо ринкова вартість КТЗ: автомобіля Mercedes-Benz А150, 2004 р.в. на дату оцінки становить: 217278 гривень 00 копійок (а.с.15-16). Відповідно до висновку експерта № 55 від 09.05.2025 року вартість автомобіля Mercedes-Benz реєстраційний номер [NUMBER] , модель А150, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1498 куб.см., складає 150814,01 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот чотирнадцять грн. 01 коп.) (а.с.57-73). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Відповідно до\~статті 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частиною 1\~ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до\~ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11). Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку. Згідно з частинами першою, другою\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Стаття 60 СК України\~містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а в разі, якщо на тому наполягає відповідач, - для відхилення його заперечень проти позову. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Згідно з частинами другою і третьою\~статті 372 ЦК України\~в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями\~60,\~70 СК України,\~статтею 368 ЦК України\~передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що автомобіль Mercedes-Benz, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , набутий подружжям за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу. Сторони правочинів повинні діяти добросовісно, й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Відчуження одним із подружжя спільного майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє іншого з подружжя права на виплату компенсації на майно. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди - з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказувала, що з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Визначаючи розмір грошової компенсації вартості транспортного засобу, суд керувався визначеною висновком експерта № 55 за результатами транспортного-товарознавчого дослідження від 09.05.2025 року, ринковою вартістю автомобіля Mercedes-Benz А150, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , 2004 року виготовлення, станом на дату дослідження (09.05.2025 року, тобто на час розгляду справи), яка складає 150814,01 грн. З огляду на те, що позивачем заявлялися вимоги про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості частини автомобіля у сумі 108639 гривень, проте згідно висновку експерта ринкова вартість автомобіля становить 150814,01, то на користь позивача з відповідача потрібно стягнути частини вартості автомобіля у сумі 75407 гривень (150814,01/2). Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН1039 від 10.01.2025 року позивачем [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки ціна позову становила 108639 грн., а позов задоволено частково на суму 75407 грн., тобто на 69,41% (75407 х 100 : 108639), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 840 гривень 69 копійок (1211,20 х 69,41% : 100) судового збору.

Outcome: partial