Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

у вересні 2025 року заявник [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту смерті, а саме факту смерті його брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на тимчасово окупованій території в місті Нова Каховка, Новокаховської міської територіальної громади, Каховського району, Херсонської області, Україна. В обґрунтування вимог заяви заявник зазначив, що, [INFO] в місті Нова Каховка Херсонської області помер від хвороби [PERSON] [INFO] . Рідний брат померлого [PERSON] через свого представника звернувся до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть. Проте у державній реєстрації смерті було відмовлено з тієї причини, що для проведення державної реєстрації пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Місто Нова Каховка Херсонської області відноситься до тимчасово окупованих російською федерацією територій України, що визначено «Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376 із змінами та доповненнями. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно Заявнику для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України, отримання свідоцтва про смерть та у подальшому для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини для відкриття спадкової справи. Факт і обставини смерті [PERSON] підтверджується наступними документами: Медичне свідоцтво про смерть № 357НК від 25.06.2024, видане Новокаховським відділенням ГБУЗ Херсонської області «Бюро судово-медичної експертизи»; Довідка про смерть № С-02155 від 09.08.2024, видана Генічеським районним відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАЦС Херсонської області; Свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] від 09.08.2024, видане Генічеським районним відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАЦС Херсонської області; Свідоцтво про поховання № 73407 від 26.06.2024, видане муніципальним казенним підприємством «Новокаховський Комунальний Сервіс». Факт родинних відносин, а саме, що заявник є рідним братом померлого, підтверджується наступними документами: Паспорт заявника; Свідоцтво про народження заявника; Свідоцтво про народження померлої особи; Свідоцтво про шлюб батьків заявника, які одночасно є батьками померлої особи. Копії зазначених документів додаються до цієї заяви. Заявник, дізнавшись про те, що фотографії з місця поховання померлого можуть бути доказом при встановленні факту смерті, намагався отримати такі фотографії, але це виявилось неможливим через постійний стан небезпеки в місті Нова Каховка, внаслідок чого довге перебування на вулиці, в тому числі виїзд на цвинтар, можуть бути небезпечними для життя. Заявник має записи про реквізити документів померлого [PERSON] , а саме Паспорт [NUMBER] , виданий - Новокаховським МВ УМВС України в Херсонській області 28.08.2003, РНОКПП [NUMBER] , але самих документів та їх копій у заявника немає. Паспорт померлого було вилучено підчас реєстрації смерті в м. Нова Каховка. Довідка про РНОКПП померлого була втрачена, і відновити її немає можливості через тимчасову окупацію м. Нова Каховка. З врахуванням наведеного просив встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Нова Каховка Херсонської області, який помер [INFO] у місті Нова Каховка Херсонської області. 17 вересня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Ухвалою Солом`янського районного суду від 26 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. 18 вересня 2025 року від представника заявника надійшла заява про виправлення описки в якій просив вважати правильним написання прізвища заявника « [PERSON] » замість помилкового зазначеного « [PERSON] ». У судове засідання заявник та його представник не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В заяві просили розглядати справу за їх відсутності. Заінтересована особа Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 року, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року № 2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до а. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від № 545 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Судом встановлено наступне. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 серпня 2024 року, [NUMBER] Генічеським районним відділом запису актів цивільного стану управління ДРАЦС Херсонської області, вбачається, що [INFO] у м. Нова Каховка, Херсонської області, помер [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Відповідно до довідки про причину смерті від 09 серпня 2024 року № [NUMBER] , [PERSON] , помер [INFO] , причина смерті: Гостра печінково-ниркова недостатність, жирова дегенерація печінки К76.0 (а.с. 15). Згідно медичного свідоцтва про смерть №357НК від 25 червня 2024 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , причина смерті: Гостра печінково-ниркова недостатність, жирова дегенерація печінки К76.0 (а.с. 12 - 14). Як вбачається з свідоцтва про поховання № [NUMBER] , [PERSON] похований 26 червня 2024 року на ділянці № [NUMBER] ряд № [NUMBER] , місце № [NUMBER] кладовища що знаходиться в [ADDRESS] , про що в книзі реєстрації поховань і перепоховань померлих громадян зроблений відповідний запис 26 червня 2024 року № 36362 (а.с. 17). Згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 квітня 1987 року, виданого Міським відділом ДРАЦС міста Нова Каховка, Херсонської області, [PERSON] , народився [INFO] , про що зроблено відповідний запис № 330, батьками [PERSON] , зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 лютого 1979 року, виданого Міським відділом ДРАЦС міста Нова Каховка, Херсонської області, [PERSON] , народився [INFO] , про що зроблено відповідний запис № 107, батьками [PERSON] , зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 9). З врахуванням наведено, суд приходить до висновку що заявник [PERSON] є братом померлого [PERSON] . Також, до матеріалів справи долучено копії: ордера про надання правничої допомоги, посвідчення адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3234/10, паспорт громадянина України [PERSON] , свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON] та відмову у проведенні державної реєстрації смерті (а.с. 5 - 8, 11, 18) Інших даних судом не встановлено. Згідно з ч. ч. 1, ст. 4 Закону України «Прозабезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. За положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь - які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до Наказу «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року (в редакції, чинній станом на 02.01.2025 року), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, м. Маріуполь, Маріупольської міської територіальної громади, Маріупольського району, Донецької області з 21.05.2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Оцінюючи свідоцтво про смерть, видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнаються на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи - громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи - громадянина України. Згідно ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. А тому заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, звернутися за захистом своїх невизнаних прав. З огляду на викладене суд вважає за необхідне встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Нова Каховка, Новокаховської міської територіальної громади, Каховського району, Херсонської області, Україна, причина смерті: Гостра печінково-ниркова недостатність, жирова дегенерація печінки К76.0. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved