Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі 231 723,80 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31.05.2024 о 14:20 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП). За твердженням позивача, водій [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, керував транспортним засобом «КАМАЗ» та під час руху заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», що належить позивачу. Внаслідок ДТП його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2024 у справі № 760/13179/24 водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС». Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 209 097,05 грн. Водночас, повна вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 440 820,85 грн. Таким чином, позивач вважає, що невідшкодована частина збитків складає 231 723,80 грн, які підлягають стягненню з відповідача як з роботодавця винної у ДТП особи. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року судом було вирішено перейти до розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапліївське», треті особи: [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування збитків. У судовому засіданні представник позивача обґрунтовує позовну заяву та просить її задовольнити з мотивів, наведених у ній. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, явку представника не забезпечив. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 31.05.2024 о 14:20 у м. Києві, на бул. Вацлава Гавела, 4, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «КАМАЗ» моделі «4308», д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не впевнився у безпечності, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» моделі «EQS 450+», VIN [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушено вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2024 у справі № 760/13179/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № А18/05-5 власником автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «EQS 450+», VIN [NUMBER] є [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «КАМАЗ» моделі «4308», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № ЕР-215424558 Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС». Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапліївське» (ЄДРПОУ 44868193, 04159, м. Київ, вул. Кульженків Сім`ї, буд. 35): - відомості про перебування [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Чапліївське» станом на 31.05.2024 та надати підтверджуючі документи. Відповідачем ухвалу не виконано, жодних відомостей від відповідача не надходило, причини ненадання суду не повідомлені. Суд зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Таким чином враховуючи вказані положення цивільного процесуального закону суд визнає встановленою обставину, що [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Чапліївське» станом на 31.05.2024 Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку № 67512 від 16.07.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, становить 209 097,05 грн, а вартість відновлювального ремонту - 440 820,85 грн. Відповідно до повідомлення ПрАТ «СГ «ТАС» від 02.10.2024 вих. № 2087, позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 209 097,05 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком, розмір невідшкодованих збитків становить 231 723,80 грн (440 820,85 грн - 209 097,05 грн). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4-5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Нормами Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 11 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством Зазначене правило відповідає змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України відповідно до якого, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактично завданою шкодою 440 820,85 грн (вартість відновлювального ремонту) та 209 097,05 грн (вартість матеріального збитку), визначеними згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком (за полісом обов`язкового страхування) у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика (за полісом обов`язкового страхування) не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, різниця між межами зобов`язань страхової компанії перед позивачем (209 097,05 грн) та розміром завданої позивачеві матеріальної шкоди (вартість відновлювального автомобіля позивача у розмірі 440 820,85 грн) складає 231 723,80 грн, які підлягають відшкодування відповідачем. Отже, позовні вимоги, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 853,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved