Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

27 травня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду міста Дніпра з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування свої вимог позивач посилається на те, що її неповнолітні онук [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2009 р.н., мешкають з нею та вона займається їх вихованням, оскільки її донька [PERSON] померла [INFO] , а їх батько [PERSON] виїхав з України 28.07.2024 року і до теперішнього часу на територію держави не повернувся. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2024 року її призначено піклувальником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду було встановлено, що [PERSON] виїхав з України 28.07.2024 року та станом на 04.10.2024 року, дату надання відповіді на запит суду до країни не повертався. Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] . Таким чином, [PERSON] фактично залишився на тривалий час без батьківського піклування, що стало приводом для призначення її піклувальником над онуком. Також, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2024 року у справі №206/3251/24 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на його утримання, щомісячно в розмірі частини із всіх видів заробітку (доходу), але не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2024 року і до повноліття. На той час її онучка [PERSON] перебувала зі своїм батьком [PERSON] на території іншої держави. На теперішній час [PERSON] проживає з нею, так як її батько [PERSON] відмовився від спільного проживання та виховання, відправив її саму до неї, про що свідчить їм власноруч видана довіреність на ім`я водія рейсового автобуса, який замість нього разом з онукою перетинав кордон України та довіз онуку до неї. Наказом Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №11 від 22.04.2025 року, [PERSON] визнано дитиною залишеною без батьківського піклування та влаштовано на виховання до неї до 22.06.2025 року. ЇЇ онучу [PERSON] також визнано дитиною залишеною без батьківського піклування та влаштованої до неї до 22.06.2025 року, відповідно до наказу №12 від 22.04.2025 року. Крім стягнення аліментів, які [PERSON] не платить вже тривалий час на користь сина [PERSON] , ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, з сином [PERSON] не спілкується з 2024 року, а з дочкою [PERSON] після того, як вона виїхала до України. Тобто, батько [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, самоусунувся від виховання дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку їх природних здібностей, у нього відсутня повага до гідності дітей, не займається їх підготовкою до самостійного життя і праці. Просить суд, постановити рішенням, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 травня 2025 року та до досягнення дітьми повноліття. 28 травня 2025 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12 червня 2025 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра зобов`язано Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . 12 червня 2025 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 02 липня 2025 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра витребувано докази. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини її неявки суду невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Карпушина М.Г. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін. суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні підстави. Судом встановлено, що 16 квітня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська, актовий запис №122 (а.с.17). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] є неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.14, 15). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1810 (а.с.13). [PERSON] є бабусею неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] та є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої (а.с.17). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2024 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітнього - відмовлено. Призначено [PERSON] піклувальником над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с.5-8). Наказом Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №11 від 22.04.2025 року, влаштовано дитину, залишену без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] на тимчасове проживання та вихованні в сім`ю баби [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Наказом Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №12 від 22.04.2025 року, влаштовано дитину, залишену без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] на тимчасове проживання та вихованні в сім`ю баби [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). [PERSON] перебувала зі своїм батьком [PERSON] на території іншої держави. На теперішній час [PERSON] проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] , так як її батько [PERSON] відмовився від спільного проживання та виховання, відправив її саму до бабусі, про що свідчить їм власноруч видана довіреність на ім`я водія рейсового автобуса, який замість нього разом з онукою перетинав кордон України та довіз [PERSON] до бабусі. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. На підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, що мають суттєве значення для справи та підтверджуються належними, достатніми та допустимими доказами, приймаючи до уваги свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками по відношенню до своїх неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , що виявляється у тому, що батько: не займається вихованням та піклуванням про своїх дітей; не піклується про фізичний і духовний їх розвиток; навчання; підготовку до самостійного життя; не забезпечує належних умов для їх відпочинку та розвитку; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та не цікавляться їх життям; морально не підтримує та матеріально не забезпечує дітей; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, за таких обставин, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача [PERSON] такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст.180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] вимоги позивача про стягнення із нього аліментів є частково обґрунтованими. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2024 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на його утримання, щомісячно в розмірі частини із всіх видів заробітку (доходу), але не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2024 року і до повноліття дитини (а.с.10). Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки, питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] вже вирішене та призначено розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь неповнолітнього, правові підстави для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] відсутні. Позовна вимога в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є обґрунтованою. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін та стан здоров`я дитини, а також обов`язок відповідача по належному утримуванню свої дитини. Аналізуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача, слід визначити у розмірі частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 травня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial