Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 03 квітня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] і [PERSON] за змістом якої відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 листопада 2015 року після смерті [INFO] [PERSON] вони є власниками кожний по 7/16 часток земельних ділянок з кадастровим номером 6823084200:09:004:0036, площею 2,4539 га, з кадастровим номером 6823084200:09:004:0037, площею 2,4311 га, розташованих на території колишньої Сусловецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власником 1/8 частки у вказаних земельних ділянках є відповідач [PERSON] - їх сестра. Позивачі [PERSON] і [PERSON] мають намір виділити в натурі належні їм частки у цьому майні та припинення права спільної часткової власності, однак для виділення в натурі часток необхідна згода всіх співвласників, проте відповідач [PERSON] ухиляється від спільного виділення майна в натурі із права спільної часткової власності чим перешкоджає позивачам в реалізації такого права. З метою укладення та нотаріального посвідчення договорів поділу вказаних двох земельних ділянок позивачі звернулися до приватного нотаріуса, однак їм повідомлено, що нерухоме майно перебуває у спільній частковій власності [PERSON] (7/16 частки у праві власності), [PERSON] (7/16 частки у праві власності), [PERSON] (1/8 частки у праві власності) й оскільки один із співвласників [PERSON] не надала згоди на укладення договорів поділу нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності, особисто не з`явилася до нотаріуса, рекомендовано вирішити питання у судовому порядку. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №25-003 від 12 лютого 2025 року, який складено ТОВ «Оптимум Тех» і стосується земельної ділянки з кадастровим номером 6823084200:09:004:0036: першому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 1,0736 га, що відповідає 7/16 частки у праві власності, земельна ділянка № [NUMBER] ; другому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 1,0736 га, що відповідає 7/16 частки у праві власності, земельна ділянка № [NUMBER] ; третьому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 0,3067 га, що відповідає 1/8 частки у праві власності, земельна ділянка № [NUMBER] . Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №25-004 від 12 лютого 2025 року, який складено ТОВ «Оптимум Тех» і стосується земельної ділянки з кадастровим номером 6823084200:09:004:0037: першому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 0,3039 га, що відповідає 1/8 частки у праві власності, земельна ділянка № [NUMBER] ; другому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 1,0636 га, що відповідає 7/16 частки у праві власності, земельна ділянка № [NUMBER] ; третьому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 1,0636 га, що відповідає 7/16 частки у праві власності, земельна ділянка № [NUMBER] . Враховуючи те, що нотаріус відмовила позивачам у розподілі земельних ділянок в натурі через неявку третього співвласника, позивачі просять суд виділити їм обом в натурі частки із двох належних їм земельних ділянок, як про це зазначено у двох експертних висновках, та припинити у зв`язку із цим їх право спільної часткової власності на ці дві земельні ділянки. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ (основні) 2. 03 квітня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява. 3. 07 квітня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 4. Підготовчі судові засідання призначалися на: 01 і 20 травня 2025 року, 16 червня 2025 року, 18 липня 2025 року, 16 і 25 вересня 2025 року. 5. 26 травня 2025 року та 04 червня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] і [PERSON] в якому представник відповідача [PERSON] - адвокат Сергеєва С.А. просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із тим, що поставлене перед судом питання стосується виділу, а не поділу майна й у такому випадку не буде вирішене питання щодо права власності на майно відповідача. 6. 03 вересня 2025 року представником позивачів [PERSON] і [PERSON] - адвокатом Стецьковою-Бондар Л.Ф. подано заяву про уточнення позовних вимог і вона просить суд поділити дві земельні ділянки з кадастровим номером 6823084200:09:004:0036, з кадастровим номером 6823084200:09:004:0037, які є об`єктом спільної часткової власності позивачів та відповідача, й з урахуванням двох висновків ТОВ «Отимум Тех», виділити кожному із позивачів та відповідачу земельні ділянки тією площею, що відповідає їх розміру частки у праві власності, а також припинити за позивачами та відповідачем право спільної часткової власності на ці дві земельних ділянки. 7. 05 вересня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Сергеєвої С.А. вказала, що після ознайомлення із заявою про уточнення позовних вимог, відповідач позовні вимоги, викладені у редакції заяви про уточнення позовних вимог, визнає в повному обсязі. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 8. 25 вересня 2025 року до суду надійшла заява представника позивачів [PERSON] і [PERSON] - адвоката Стецькової-Бондар Л.Ф. про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі. 9. 25 вересня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Сергеєвої С.А. про розгляд справи у їх відсутність, зазначила, що позовні вимоги у зміненій редакції відповідач визнає. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 10. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 11. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених норм права свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном, однак володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом (ч. 3). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4). Законодавець у ч. 1 ст. 356 ЦК України визначив, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1). Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. 2). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2). У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3). Як зазначено у ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (ч. 1). У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. 2). Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. В силу ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. 12. Згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку (ч. 1). Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації (ч. 3). Як зазначено у ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом (ч. 3). Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом (ч. 4). Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ч. 5). За приписами ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. 13. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі №357/3145/20 сформувала ряд висновків. Зокрема: «п. 7.6 … у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному зі співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з урахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК України, частини першої статті 50 Житлового кодексу України; поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається; за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві; за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку; винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється». 14. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 15. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 16. Так, у підготовчому провадженні представник відповідача [PERSON] - адвокат Сергеєва С.А. позовні вимоги позивачів [PERSON] і [PERSON] , які уточнені їх представником - адвокатом Стецьковою-Бондар Л.Ф., визнала повністю і не заперечувала проти їх задоволення. 17. Отже, відповідач позовні вимоги визнає, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 18. Відповідач жодним чином не оспорює фактичні обставини у справі. Зокрема, [PERSON] і [PERSON] є власниками кожен 7/16 частки земельних ділянок з кадастровими номерами 6823084200:09:004:0036, 6823084200:09:004:0037, а [PERSON] є власником 1/8 частки цих же земельних ділянок. 19 вересня 2024 року приватним нотаріусом Бондарчуку С.А. і [PERSON] рекомендовано звернутися до суду, оскільки один із співвласників вказаних двох земельних ділянок - [PERSON] не надала згоди на укладення договорів поділу нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності, особисто не з`явилася до нотаріуса. 12 лютого 2025 року за зверненням [PERSON] і [PERSON] ТОВ «Оптимум Тех» складено два висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №25-003, №25-004 і встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 6823084200:09:004:0036, 6823084200:09:004:0037 за технічними показниками може бути поділено. 19. Тобто, правовою підставою звернення до суду стало те, що приватний нотаріус на звернення позивачів повідомила, що укладення та нотаріальне посвідчення договорів поділу двох земельних ділянок є неможливим, оскільки один із співвласників не надала на це згоди. Разом із тим, під час судового розгляду відповідач [PERSON] повністю визнала уточнені позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] й не заперечувала щодо поділу двох земельних ділянок і виділу в натурі кожному із них окремо земельних ділянок у належній кожному з них частці та припинення права спільної часткової власності на ці дві земельні ділянки. 20. Зважаючи на ці обставин, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі. 21. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві вказано, що позивачі судові витрати залишають за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно залишити за позивачами.

Outcome: approved