Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів посилаючись на те, що з 02 січня 2023 року по 19 серпня 2024 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 19 серпня 2024 року звільнена з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 41\~077 грн. 24 коп., яка у повному розмірі сплачена відповідачем 02 травня 2025 року. Період затримки ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» розрахунку з позивачем становить з 03.12.2024 р. (наступний день за днем звільнення) по 02.05.2025 р. (день остаточного розрахунку) і становить 109 календарних днів. Просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 53\~791,50 грн., із розрахунку 109 днів х 493 грн. 50 коп. ( середньоденна заробітна плата згідно довідки відповідача), а також просила зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод» нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за весь період існування заборгованості, у порядку, встановленому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу. Ухвалою Київського районного суду м. Полтава від 18 серпня 2025 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомлення сторін про час та місце розгляду справи. У судове засідання позивач не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, від представника позивача надійшла зава про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суду надано відзив в якому зазначив, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем у період з 12.01.2023 по 02.12.2024 р. Позивачем невірно здійснено період розрахунку середнього заробітку, такий розрахунок слід проводити з 03.12.2024 по 01.05.2025 року та він складає 108 робочих днів, а сума середнього заробітку 53\~298 грн. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв' язку з порушенням строків її виплати позивачу [PERSON] станом з липня 2024 року по травень 2025 року становить 3 785,66 грн., а з урахуванням стягнення з цієї суми податку на доходи Фізичних осіб (ЦДФО 681,42 грн.) та військовий збір (ВЗ 189,28грн.) сума, яка підлягає саме до виплати складає 2 914,96 грн. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 28.01.2025 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою. Судом установлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод» , наказом № ПТМ00000237 відповідача від 02 грудня 2024 року позивач звільнена за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 січня 2025 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь [PERSON] , нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 41 077,24 грн. \~ \~ \~ \~Рішення в частині стягнення заробітної плати за 1 місяць, а саме за січень 2024 року в сумі 6 450,86 грн. підлягає негайному виконанню. Рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено повне погашення заборгованості по заробітній платі позивачу 02 травня 2025 року. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно довідки №ПТМ 00000032 від 30.05.2025 року виданої ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 493 грн.50 коп. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить за період з 03.12.2024 року по 01.05 2025 року : 108 днів х 493 грн. 50 коп. = 53\~298 грн., які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача . Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. У судовому засіданні встановлено та даний факт не спростований відповідачем у відзиві щодо порушення відповідачем строків виплати позивачу заробітної плати. За таких встановлених обставин, позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати позивачу [PERSON] станом з липня 2024 року по травень 2025 року становить 3 785,66 грн., що підтверджується наданим відповідачем розрахунком та який не спростований позивачем. За таких обставин. суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга\~статті 133 ЦПК України). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 24.05.2025 року, квитанціїя про сплату за юридичні послуги на суму 3\~000 грн. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Суд приймає до уваги положення частини третьої\~статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшов до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 3 000 грн., що підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі . Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 968 грн.96 коп. сплаченого судового збору та 3 000 грн. на правничу допомогу. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимогу щодо стягнення середнього заробітку в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial