Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

22.07.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АКСІЛІУМ - ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що [PERSON] було укладено з АТ Кредобанк кредитний договір № CL-155484 від 13.12.20218 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 13.12.2018 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-155484, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» надало відповідачу кредит у розмірі 34200,00 грн. строком на 60 місяців, до 12.12.2023 року. Проте відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 08.11.2023 становить 37944,39 грн., з яких строкове тіло заборгованості за тілом кредиту складає -2738,26 грн., прострочена заборгованість за тілом кредиту 17758,13 грн., строкова заборгованість за відсотками 740,55 грн., прострочена заборгованість за відсотками 16707,45 грн. 08.11.2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» відступило на користь ТОВ «Марин-Фінанс» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема, за договором № CL-155484 від 13.12.2018 року відносно боржника [PERSON] . Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні Досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. 12.12.2024 року рішенням № 12/12/24-1 учасника ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс». За період з 09.11.2023 до 31.05.2025 на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 31.05.2025 року 30273,62 грн. Загалом сума заборгованості за Кредитним договором складає 68218,01 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість за кредитним договором, витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. та витрати на оплату судового збору. Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеса від 29.07.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначене перше судове засідання у справі. У судові засідання 10.09.2025 та 30.09.2025 року сторони не з`явилися. Представник позивача подав клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена своєчасно і належним чином. Поштове відправлення, надіслане судом за адресою реєстрації відповідача повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Правом подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву відповідач не скористалася. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.12.2018 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву фізичної особи на отримання готівкового кредиту № CL-155484. 13.12.2018 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем укладений кредитний договір № CL-155484, умовами якого передбачено надання позичальнику кредиту на таких умовах: сума кредиту 34200,00 грн.; дата видачі кредиту 13.12.2018 (датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані у пункті 2.4 Кредитного договору); строк (термін) кредитування 60 місяці терміном до 12.12.2023 року. У пунктах 2.4-2.7 кредитного договору від 13.12.2018 року № CL-155484 зазначено про доручення позичальника Банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби із зазначення реквізитів поточного та транзитного рахунків. Згідно із пунктами 2.10 кредитного договору, за видачу кредиту позичальник сплачує банку комісії одноразово 0 грн, сплачується в день видачі кредиту; за відкриття поточного рахунку та випуск банківської платіжної картки 200 грн, в день укладення договору про відкриття позичальнику поточного рахунку (безготівковим переказом з поточного рахунку клієнта відкритого в банку). Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 50,39% річних. Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до Графіку платежів що є додатком № 1 до кредитного договору. Усього позичальник зобов`язався здійснити 60 щомісячних платежів по 1587 грн. кожного останнього числа відповідного місяця (пункт 6.2). 08.11.2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладений договір факторингу. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 08.11.2023 ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» набуло право вимоги до відповідача на загальну суму 37944,39 грн. 12.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» змінило найменування на ТОВ «Фінансова компанія «Аксіліус Фінанс». Відповідно до розрахунку за період з 02.11.2020 до 31.05.2025 заборгованість відповідача станом на 31.05.2025 складає 37944,39 грн., з яких строкова заборгованість за тілом кредиту 6394,07 грн., прострочена заборгованість за тілом кредиту 2738,26 грн., сума заборгованості (прострочена) за тілом кредиту 17758, 13 грн., строкова заборгованість за відсотками 740,55 грн., прострочена заборгованість за відсотками 16707,45 грн. За період з 02.11.2020 до 31.05.2025 на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 31.05.2025 року 30273,62 грн. Загалом сума заборгованості, на думку позивача, за Кредитним договором складає 68218,01 грн. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша\~статті 9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, з наведених норм законодавства встановлено, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів на виконання умов кредитного договору є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. (постанова Верховного Суду від 25.05.2021 у справі 554/4300/16-ц). При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит та у позику. З матеріалів справи встановлено, що будь-яких доказів на підтвердження факту перерахування коштів та отримання їх відповідачем згідно з вказаним кредитним договором позивачем суду не надав. Так, ні при поданні позову, ні під час розгляду справи в суді позивач не надав будь-яких доказів, що первісним кредитором АТ «Кредобанк» були перераховані [PERSON] кошти за кредитним договором № CL-155484 від 13.12.2018 на її платіжну картку. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй позовній заяві позивач ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» просив розглядати справу у відсутності представника, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача докази. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18, від 03.08.2022 у справі № 156/268/21. Розрахунок заборгованості, складений в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», адже не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі кредиту позичальнику, суми траншів кредиту та, як наслідок, загальну суму боргу тощо. Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості за кредитним договором № CL-155484 від 13.12.2018, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладених договорів позивачем не надано. Разом з тим, розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові, фактично є документами, що складені позивачем, в якому останній стверджує про наявність у відповідача заборгованості за договорами у певній сумі. Розрахунок є виключно внутрішнім документом позивача, підготовленим його працівниками та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Інших доказів позивачем не надано. Отже, додані до позовної заяви друковані розрахунки заборгованості за кредитним договором № CL-155484 від 13.12.2018, які складені представником позивача є неналежними доказами, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відтак, позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредиту за вказаними договорами, а також наявності заборгованості у відповідача [PERSON] як перед первісним кредитором АТ «Кредобанк», так і перед ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс». Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту та первинних документів, перевірити розмір заборгованості не є можливим. У зв`язку із недоведенням позивачем факту перерахування відповідачу коштів з метою доведення виконання умов за кредитним договором № CL-155484 від 13.12.2018, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд не знаходить правових підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за вказаним договором. Крім цього, в якості доказів переходу права вимоги від первісного кредитора АТ «Кредобанк» до ТОВ «ФК «Марин-Фінанс», позивач надав суду лише окремі аркуші договору факторингу від 08.11.2023 та кредитного договору № CL-155484 від 13.12.2018. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20). За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, суд доходить висновку, про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно залишити за позивачем. Згідно з ч.\~5\~ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Outcome: dismissed