Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 25.11.1989 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У зв`язку з укладенням шлюбу було змінено прізвище Відповідача на « [PERSON] », внаслідок чого Відповідач іменується [PERSON] . В подальшому Позивачем 09.04.2013 року було змінено прізвище на « [PERSON] », внаслідок цього Позивач іменується [PERSON] . Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Спільне життя сторін не склалося, тому що виникли різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що Позивач та Відповідач стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між Позивачем та Відповідачем припинилися з червня 2024 року, сторони проживають окремо та не спілкуються. Спільне господарство не ведеться. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. За таких обставин Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Оскільки іншим чином припинити шлюб між сторонами неможливо, Позивач звертається до суду з позовом про розірвання шлюбу. На примирення Позивач не згоден і тому просить суд не вживати заходів щодо примирення подружжя. Враховуючи наведене просить про розірвання шлюбу з відповідачем. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача, просила суд позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, Серії [NUMBER] від 25.11.1989 року сторони зареєстрували шлюб 25.11.1989 року у Відділі ЗАГС Сарненського райвиконкому Ровенської області, актовий запис №238. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved