Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

08 липня 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 173463 від 24 січня 2021 року у розмірі 4 920 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 500 грн. 00 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 24 січня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 173463 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на таких умовах: сума виданого кредиту 1 000 грн., дата надання кредиту 24 січня 2021 року, строк кредиту 15 днів, стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до боржників, в тому числі, і до [PERSON] за кредитним договором №173463 від 24 січня 2021 року. Станом на 16 квітня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 4 920 грн. 00 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1000 грн. 00 коп. та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 3 920 грн. 00 коп. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 11 липня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, ухвалено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 15 липня 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Зачепіло З.Я. подала відзив на позовну заяву. У відзиві вказала, що умови кредитного договору відносно процентної ставки та встановлення комісії є несправедливими та порушують принцип добросовісності та створюють істотний дисбаланс у правовідносинах сторін, а тому є недійсними. Зазначає, що позивачем не надано жодної ліцензії, підтверджуючої законність надання фінансових послуг ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю, провадження у справі - закрити. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2025 року суддею Хоменко Л.В. цивільну справу прийнято до свого провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 28 липня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що позичальник погодився на умови, визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. Вказує, що починаючи з 28 жовтня 2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло дійсне та належне право грошової вимоги до [PERSON] за договором факторингу. Згідно з даними з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, первинна державна реєстрація ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» була здійснена 12 червня 2018 року. Відповідно до Розпорядження № 1368 від 02 серпня 2018 року «Про видачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» КЕШ ТУ ГОУ» ліцензії на провадження господарської діяльності, зокрема, видано ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМІТАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання послуг з факторингу; надання послуг з фінансового лізингу. ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» виключене з Державного реєстру фінансових установ, а ліцензії анульовані 29 серпня 2022 року. Відповідно до наявних обставин, договір факторингу, предметом якого є відступлення права грошової вимоги щодо відповідача, було укладено до моменту анулювання відповідної ліцензії. Отже, на час укладення правочину сторони мали належні правові підстави та ліцензійні повноваження для здійснення відповідної діяльності. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 04 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» від позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у якій позивач просить стягнути з відповідача 10 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також документи, які стосуються витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 24 січня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 173463 з додатком, договір підписаний позичальником електронним підписом, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора AV4918 (а.с. 15-17). Відповідно до п. 1.1 Договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Кредит надається строком на 15 днів, тобто до 07 лютого 2021 року. Але в будь- якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. Пунктом 1.3 Договору передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно п. 1.4 Договору кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Пунктом 1.5 передбачено, що за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.7 Договору невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/. Відповідно до п. 6.8 Договору підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Пунктом 2.3 Договору передбачено обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Порядок пролонгації кредиту передбачений пунктом 3.3.3. договору. Вказаний пункт передбачає, що Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Додатками до вказаного договору є Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, згідно з яким сума кредиту становить 1 000 грн. 00 коп., сума нарахованих відсотків 300 грн. 00 коп., сума комісії за користування системою 150 грн. 00 коп. Згідно довідки про ідентифікацію [PERSON] , з яким укладено договір № 173463 від 24 січня 2021 року, ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/,одноразовий ідентифікатор AV4918 направлений 24 січня 2021 року на номер телефону [NUMBER] (а.с. 11). 24 січня 2021 року на підставі договору про надання послуг з переказу грошових коштів № ПГ-1 від 30 вересня 2020 року, укладеного ТОВ «Профіт Гід» та ТОВ «Клай Інвест», на вказаний позичальником [PERSON] рахунок № [NUMBER] перераховано грошові кошти в сумі 1000 грн. 00 коп., призначення переказу: видача кредиту № 173463, що підтверджується інформацією, наданою ТОВ «ПрофітГід» (а.с. 27). Отже, ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти в сумі 1 000 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача. Згідно розрахунку заборгованості за договором №173463 від 24 січня 2021 року, станом на 07 серпня 2021 року сума заборгованості складає 4 920 грн. 00 коп. з яких: 1 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою, 300 грн. 00 коп. - відсотки по кредиту, 3 620 грн. 00 коп. - прострочені відсотки. Розпорядженням №1449 від 16 серпня 2018 року ТОВ «ЗАЙМЕР» видано ліцензію на провадження господарської діляльності надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується, що ТОВ«ФК «КЕШ ТУ ГОУ» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. ТОВ«ФК «КЕШ ТУ ГОУ» виключено з Державного реєстру фінансових установ, а ліцензії анульовано 29 серпня 2022 року. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 18-21). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 173463 на загальну суму заборгованості у розмірі 4 920 грн. 00 коп. (а.с. 10). Згідно з випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 173463 від 24 січня 2021 року станом на 16 квітня 2025 року становить 4 920 грн. 00 коп. з яких: 1 000 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 920 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за процентами. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало (а.с. 9). 14 квітня 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ»на адресу відповідача [PERSON] направило вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором з повідомленням про відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № 173463 (а.с. 8). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір укладено у вигляді електронного документа та підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину. Статею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Твердження Відповідача про те, що кредитний договір містить несправедливі умови, які передбачають істотний дисбаланс договірних прав на користь позивача та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними. Суд звертає увагу, що підписуючи договір та отримуючи кредитні ресурси, відповідач повинен був усвідомлювати, що кредитор зацікавлений у поверненні кредиту та отриманні доходу від надання коштів у позику, а тому розробляючи умови договору, буде перш за все забезпечувати власні інтереси. При цьому відповідач не заперечує факт підписання договору, при цьому він мав можливість ознайомитися з цими умовами та відмовитися від його підписання. Кредитний договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання договору позики. Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії позивача при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню сторін, а також про наявність у таких діях умислу, який був спрямований на введення споживача в оману. Вказаний договір від 24 січня 2021 року укладений між відповідачем та ТОВ «Займер», як фінансовою установою, договір містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування. Також даний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, його недійсність прямо не передбачена законом, а тому в силу ст. 204 ЦК України він є правомірним. Відповідач не виконав свого обов`язку за укладеним ним договором та не повернув наданого йому кредиту у строки, передбачені кредитним договором. Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує отримання кредиту у розмірі 1000 грн., однак наголошує, що відсотки за користуванн кредитом неправомірно нараховані після припинення строку дії договору. Пунктом 1.2 Договору сторони погодили строк кредитування (строк дії договору) 15 днів до 07 лютого 2021 року. Але в будь- якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. Пунктом 2.3 Договору передбачено обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Порядок пролонгації кредиту передбачений пунктом 3.3.3. договору. Вказаний пункт передбачає, що Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Матеріали справи не містять підтвердження оплати відповідачем нарахованих відсотків по кредиту не пізніше останнього дня строку повернення кредиту, тобто до 07 лютого 2021 року (включно). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку та вказала, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання", згідно із приписами ЦК України, мають різний зміст. Відповідно до ч.1 статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно із ч.2 статті 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно із приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц. З огляду на викладене, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом з 08 лютого 2021 року по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону та не передбачені укладеним сторонами договором. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 1 000,00 грн. строком на 15 днів. Договором передбачена фіксована процентна ставка за день користування 2%. Суд зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», з урахуванням перехідного періоду, вказаного у п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону, починаючи з 20 серпня 2024 року, розмір щоденних процентів по кредитах обмежено 1% суми кредиту. В той же час, у додатку № 1 до договору «Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту» вказано, що проценти за кредитом за 15 днів становлять 300 грн. 00 коп. за фіксованою процентною ставкою за день користування кредитом 2%, що на час укладення Договору 24 січня 2021 року відповідало положенням Закону України « Про споживче кредитування». А тому заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 07 лютого 2021 року складає: 1000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 300 грн. заборгованість за відсотками (1000 х 2% х 15 днів). Укладеним між сторонами договором, а саме пунктом 1.5 передбачено, що за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. Суд звертає увагу, що законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін у 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування». До цього часу судова практика у питанні можливості встановлення кредитором комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону в кредитних правовідносинах. Однак з прийняттям в 2017 році Закону України «Про споживче кредитування» змінилася і судова практика. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.05.2025 4 наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною, ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Як вбачається з укладеного договору комісія за надання кредиту за своєю суттю є комісією, пов`язаною із наданням послуги, а саме: перерахуванням Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Суд розцінює сплату відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 150 грн, як оплату за супутню послугу на користь кредитного посередника, а тому вважає її нарахування відповідачу обгрунтованим. Однак, з позовної заяви та наданих розрахунків не вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача комісії в розмірі 150 грн. 00 коп. (що становить 15% від суми кредиту), передбаченої Договором та Додатком №1 до Договору. У позовній заяві позивач просить стягнути прострочену заборгованість за сумою кредиту 1000 грн. та прострочену заборгованість за процентами 3 920 грн. З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 173463 також вбачається прострочена заборгованість за сумою кредиту 1000 грн. та прострочену заборгованість за процентами 3 920 грн., заборгованості за комісією не зазначено (а.с.9). Не містить вимоги про стягнення комісії і розрахунок заборгованості за кредитним договором, доданий до відповіді на відзив. Таким чином, оскільки відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту в обумовлені договором строки, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1 300 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 1 000 грн. 00 коп., заборгованості за процентами - 300 грн. 00 коп. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10 500 грн. 00 коп. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату до матеріалів справи долучено копії таких документів: договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року (а.с. 12-13), додаткова угода №1 до договору (а.с. 14) та довіреність від 30 грудня 2024 року (а.с. 7), акт про отримання правової допомоги від 21 липня 2025 року, згідно якого надано послуги, а саме: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання - 2 000 грн., складення та подання до суду позовної заяви - 5 000 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів - 3 000 грн., канцелярські витрати - 5 000 грн. Загальна вартість наданих послуг згідно розрахунку позивача становить 10 500 грн. 00 коп. Також надано рахунок на оплату від 21 липня 2025 року та платіжну інструкцію № 3 9482. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Представник відповідача у відзиві щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що, враховуючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також часом необхідним для їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає що заявлена стороною сума стягнення на правничу допомогу є надмірною. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 500 грн., не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів п. 4 ч. 4 ст. 137 ЦПК України та є неспівмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні та за відсутності сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3 000 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Зважаючи на часткове задоволення позову (позов задоволений на 26,4%), відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 639 грн. 51 коп. сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору( 2 422,40 *26, 4/100)

Outcome: partial