Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.08.2019 року о 10 год. 30 хв. на проспекті Миру у м.Ізмаїлі Одеської області, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , в порушення п.п.2.3., 12.1, 13.1. Правил дорожнього руху, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, що належить позивачу громадянину Румунії [PERSON] , який фактично мешкає в Італійській Республіці. Внаслідок ДТП автомобіль, який належить позивачу, отримав механiчні пошкодження. Постраждалих осіб внаслідок ДТП не було, тому сторони склали Європротокол. В подальшому позивачу стало відомо, що страховий поліс, вказаний відповідачем у Європротоколі, згідно якого була застрахована його цивільна відповідальність в ПрАТ «УСК», станом на день ДТП припинив свою чинність. Одночасно і італійська страхова компанія відмовила позивачу у здійсненні страхового відшкодування, оскільки ДТП сталася на території України. Згідно висновку «Carrozzeria Jolly Motor загальна вартість механічних пошкоджень та вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу, становить 2516,63 євро. Згідно даних з офіційного сайту Національного Банку України станом на 29.09.2020 року 1 євро коштує 33,0376 грн. В перерахунку по курсу гривні сума матеріальної шкоди в українській гривні становить 83143,42 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 83143,42 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Дробот І.В. в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. 11.02.2021 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з позовною заявою не згоден у зв`язку з відсутністю достатніх та достовірних доказів по справі. Зокрема, у позовні заяві вказується, що позивачу відмовила італійська страхова компанія у страховому відшкодуванні, а поліс страхування автомобіля «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , станом на день ДТП припинив чинність. Однак, в позовній заяві та в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують звернення позивача до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди (а.с.64-66 т.1). Представник третьої особи - моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.128-129 т.1). 23.11.2021 року представник моторного (транспортного) страхового бюро України надав суду пояснення, відповідно до яких транспортний засіб «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] , був забезпечений полісом строком дії з 22.12.2018 року до 22.12.2019 року. Транспортний засіб «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , був забезпечений полісом строком дії з 25.07.2018 року, реалізованого ПрАТ «УСК». Отже, граничний строк дії полісу 24.07.2019 року. ДТП сталася 06.08.2019 року. Таким чином, поліс обов`язкового страхування відносно колісного транспортного засобу марки «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , який внесений до повідомлення про ДТП, закінчився строком дії на дату ДТП. Наведене вказує на той факт, що учасники на місці ДТП були обізнані про незабезпеченість автомобіля «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , полісом ОСАЦВ. За таких обставин, учасники ДТП не мали права складати повідомлення про ДТП (Європротокол), так як автомобіль марки «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , не був забезпечений полісами ОСАЦВ (автоцивілка). Більш того, за змістом позовної заяви ціною позову є сума - 83143,42 грн. Як вище зазначалося, Європротоколом можна скористатися за умови, що сума матеріального збитку не перевищує 50 000 гривень. Означене також вказує на відсутність права складання повідомлення про ДТП (Європротоколу). У даному випадку мало б мати місце обов`язковий виклик відповідного підрозділу Національної поліції для оформлення ДТП. Окрім того, учасниками ДТП порушено вимогу Закону щодо обов`язковості, не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись зі своїм примірником заповненого Європротоколу, яким укладали договір обов`язкового страхування цивільно-правової до страховика, з відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 35.1 ст. 35 Закону визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви. Як з`ясовано, з часу ДТП, яка мала місце 06.08.2019 року та до теперішнього часу позивач чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, не подавала до МТСБУ заяву про страхове відшкодування із необхідними додатками. У відповідності до п. 34.1 ст. 34 Закону, страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Позивач, не подавши з 06.08.2019 року до МТСБУ, а ні повідомлення про ДТП, а ні заяву про страхове відшкодування позбавив остатнього здійснити розгляд даної події, отримати необхідні відомості та встановити наявність чи відсутність ознак страхового випадку. Згідно п.п. 37.1.4, п. 37.1, ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. ДТП мала місце 06.08.2019 року. Отже, у даному випадку строк подання заяви про страхове відшкодування минув 06.08.2019 року. За таких обставин, МТСБУ не має законних підстав здійснення страхових виплат на користь позивача. Таку правову позицію зазначено Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року по справі № 724/1009/16-ц. Зокрема зазначено, установивши, що потерпіла особа ні з відповідним повідомленням про ДТП, ні із заявою про страхове відшкодування у встановлений законодавством України строк до МТСБУ не зверталася, відмова у здійсненні страхової виплати є законною і обґрунтованою. Враховуючи викладене, у даному випадку цивільно-правову відповідальність має нести одна із сторін, яка визнала свою провину (а.с.128 т.1). Згідно ч.2\~ст.281 ЦПК України\~розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Згідно ч. ч. 1, 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1, 2 ст.77, ст.78, ч.1 ст.80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що 06.08.2019 року о 10 год. 30 хв. на проспекті Миру у м.Ізмаїлі Одеської області, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , в порушення п.п.2.3., 12.1, 13.1. Правил дорожнього руху, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобіль, «Mercedes Vito», отримав механiчні пошкодження. Дані обставини встановлені повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (ЄВРОПРОТОКОЛ). Відповідно до вказаного повідомлення дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п.2.3., 12.1, 13.1. Правил дорожнього руху, який визнав свою вину. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано шкоду власнику автомобіля «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.18). Згідно висновку італійської компанії «Carrozzeria Jolly Motor загальна вартість механічних пошкоджень та вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] , становить 2516,63 євро (а.с.36-38). Отже, ДТП та механічне пошкодження «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] , сталися з вини відповідача [PERSON] . Заявляючи позовні вимоги, позивач також посилається на наявність підстав для відшкодування шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Разом із тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що за ним зареєстровано право власності на момент ДТП на транспортний засіб «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] позивачем чи його представником суду не надано. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказані норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. З огляду на вказані положення статті 4 ЦПК України і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).). Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Згідно ч.5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження належності йому «Mercedes Vito», державний номерний знак [NUMBER] , а отже порушення його права чи охоронюваного законом інтересу. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 року у справі № 910/6091/19 та від 29.08.2023 року у справі №910/5958/20). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно з ч.1, 2\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено в повному обсязі, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed