Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Заявник звернулась до суду із даною заявою, в якій просить, з урахуванням заяви про усунення недоліків, встановити факт, що [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 01.01.2004 року до [INFO] . Свої вимоги мотивує таким. [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON] ) 05 листопада 1970 року уклала шлюб з [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 20 та було видано Свідоцтво про шлюб № [NUMBER] . Під час офіційного шлюбу у них народилось троє спільних дітей, а саме: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ). 04 червня 1997 року шлюб між заявницею та [PERSON] , було офіційно припинено, про що Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсон видано Свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] . Але не зважаючи на офіційне розірвання шлюбу заявниця разом з [PERSON] , продовжили проживати разом, як дружина та чоловік, вести спільний побут, що нічим не відрізнявся від попереднього сумісного життя. Повторно шлюб вони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. 14 грудня 1994 року квартиру у якій вони проживали усією родиною та яка розташована, за адресою: [ADDRESS] , вони приватизували, в результаті чого заявниця, її чоловік та діти отримали по 1/5 власності на зазначену квартиру. [INFO] [PERSON] , помер. Для прийняття спадщини, що залишися після смерті її чоловіка, зокрема частки у володінні квартирою, а саме 1/5 квартири у якій вони разом проживали, заявниці необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.10.2024 року залишено заяву без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.11.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2025 витребувано докази. Представник заявника та заявниця в судовому засіданні підтримали заяву, з підстав в ній викладених, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Першої Херсонської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду у його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Херсонської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду у його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяви, подані від їх імені представником заявника, суд не бере до уваги, оскільки представник заявника є представником [PERSON] , а не вказаних заінтересованих осіб, й відповідно не наділений процесуальним правом висловлювати їх думку. Заслухавши представника заявника, заявницю, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, надані докази, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Пункт 5 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюбу 05.11.1971 року, після одруження прізвище дружини - « [PERSON] », що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 04.06.1997 року. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Херсоні, що вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 14.12.1994 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватозивана згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13922874 від 13.03.2007 року вказана квартира по 1/5 частці належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Витягу про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 02.02.2023 по 04.02.2023 № 5602/14-04-10 від 19.09.2024 р. виданого за відомостями Виконавчого комітету Херсонської міської ради, підтверджує, місце реєстрації проживання [PERSON] (з 22.01.1992 року по дату видання витягу) та [PERSON] (з 22.01.1992 року по [INFO]), зареєстроване за адресою: [ADDRESS] Згідно Акту про фактичне місце проживання від 25.09.2024 р. № 103 виданого Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ТАНДЕМ» (ЄДРПОУ: 35027859; м. Херсон, вул. Бериславське шосе, 12А), [PERSON] та [PERSON] в період з 1992 року по [INFO] (день загибелі [PERSON] ) проживали постійно та вели спільне домогосподарство за адресою: [ADDRESS] , з посиланням на підтвердження сусідами даного факту - [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засідання вказала, що заявника та її покійного чоловіка [PERSON] знає приблизно з 1991 року, як получили квартиру, вони проживали разом до моменту загибелі чоловіка, все робили разом, дітей ростили. Свідок є сусідкою, ходила до них в гості. Щодо обставин розлучення вона не обізнана. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала покійного [PERSON] приблизно з 1990 років, він проживав із заявницею однією сім`єю, він та їх діти допомагали свідку. Відповідно до відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.02.2025 року за № 501/25.9-20 не вбачається, що сторони після розірвання шлюбу 04.06.1997 року реєстрували інші шлюби, відомостей про народження дітей відносно [PERSON] [INFO]. - не знайдено. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 5 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зав`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до ст. 1264 ЦК України спадкоємцями четвертої черги спадкування є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Законодавчо процедура доведення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не регламентована, відповідно встановлення вказаного факту позасудовим шляхом неможливо, що у свою чергу створює перешкоди для оформлення спадкових прав. В п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю». Згідно з абзацом 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Постановою Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17 (за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) встановлено, норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Так, заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2007 року, що ґрунтується на вищезазначених вимогах закону. Також, вищезазначеною постановою встановлено, що обов`язковою умовою для визнання однією сім`єю чоловіка і жінки, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі, крім власне факту спільного проживання, є ведення ними спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Належним чином оцінивши надані докази та встановивши обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, суд дійшов до висновку, що факти, вказані в заяві підтверджено письмовими доказами та поясненнями свідків, доказів іншого не надано. В зв`язку з наведеним суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved