Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

14.03.2025 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Василевської Анжели Анатоліївни звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 20.02.2021 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 173. У шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.08.2023 року. На момент звернення до суду, малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказане житло на праві власності належить позивачу. Окрім того, малолітній [PERSON] є зарахованим до закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 45 комбінованого типу Подільського району м. Києва з 04.02.2025 року. Також дбаючи про стан здоров`я дитини, позивачем укладено декларацію з місцевим лікарем, який надає первинну медичну допомогу за місцем проживання позивача з дитиною. Позивач є офіційно працевлаштованою за основним місцем роботи в АТ «Українська залізниця» на посаді менеджера. У позивача відсутні психіатричні протипоказання, на обліку у психолога чи нарколога не перебуває. Таким чином, позивачем створено всі необхідні умови для проживання і розвитку малолітнього [PERSON] . Щодо можливості проживання дитини за місцем проживання відповідача, позивач зазначає, що відповідач є офіційно працевлаштованим в ТОВ «Авіакомпанія СкайАп» і працює бортпровідником. Враховуючи характер роботи, відповідач постійно перебуває за кордоном у службових відрядженнях, у зв`язку з чим не має можливості постійно перебувати за місцем свого проживання. Окрім того, станом на момент звернення до суду позивач з відповідачем перебувають у шлюбі. Незважаючи на зареєстрований шлюб, фактично сторони не поживають однією сім`єю, спільне господарство не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач зазначає, що відповідач не виділяє кошти на утримання дитини [PERSON] , через що виникають сварки. Враховуючи викладене, позивач просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] зі своєю матір`ю, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 19.03.2025 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для виправлення недоліків позовної заяви у десять днів з дня отримання ухвали. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 02.04.2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 18.04.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Натини А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначається, що позивачка надіслала відповідачу лист пропозицію, який датовано 25.03.2025 про укладення нотаріального договору. Відповідач був ініціатором переговорів про закріплення документально: сплати аліментів, визначення місця проживання дитини, способи утримання та виховання дитини батьком, інші сімейні спори. Окрім того, відповідач був відсутній в Україні з 23.03.2025 по 30.03.2025, тому особисто пропозицію посвідчити нотаріальний договір не отримував. Таку пропозицію отримали батько чи матір відповідача, і скинули пропозицію сину. Пропозиція, яка була надіслана відповідачу, не містить в своїй суті реальної пропозиції посвідчити нотаріальний договір щодо здійснення батьківських прав, утримання та визначення місця проживання дитини. В такій пропозиції визначені лише істотні обставини, які зазначила позивач, а до пропозиції не надано проєкту договору. Стосовно додаткових витрат на дитину, відповідач розуміє необхідність понесення додаткових витрат на дитину та готовий обговорити такі з позивачем. Однак, в своїй пропозиції позивач визначає такі додаткові витрати, як відвідування школи образотворчого мистецтва - 8 000 грн, витрати на обладнання під час навчання в школі -2 000 грн, спортивна секція - 5 000 грн, витрати на спортивний одяг та взуття - 3 000 грн. Сторона відповідача, вважає, що такі затрати не є додатковими витратами. Окрім того, позивач не надала будь-яких доказів, що дитина відвідує дані секції. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2025 року, шлюб між сторонами було розірвано. Ініціатором процесу про розірвання шлюбу була [PERSON] . При подачі позову про розірвання шлюбу, остання заявила, що проживає з дитиною окремо від відповідача. Відповідач не заперечував проти задоволення позову про розірвання шлюбу. Фактично на момент вирішення спору про розірвання шлюбу, у сторін не було спору щодо визначення місця проживання дитини. Щодо питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то відповідач бажає зафіксувати спосіб та розмір стягнення аліментів нотаріальним договором. Тому вимога про стягнення аліментів з відповідача є безпідставною та передчасною. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, то сторона відповідача, заявляє, що у сторін відсутній даний спір. Просить вирішити питання про можливість закриття провадження у справі. 22.04.2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Василевської А.А. до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що відзив повністю не визнає, вважає заперечення викладені у відзиві не обґрунтованими та безпідставними. Відповідно до ухвали від 19.03.2025 по даній справі судом позовну заяву залишено без руху. Однією з підстав залишення позовної заяви без руху було саме необхідність викласти обставини та зазначити докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Також, позивач звертався до відповідача із пропозицією про укладення договору щодо здійснення батьківських прав, утримання та визначення місце проживання [PERSON] . Проте, відповідач не нотаріуса у зазначену дату та час не з`явився. Одночасно з направленням вищевказаної пропозиції позивачем було направлено відповідь на пропозицію відповідача щодо початку або продовження переговорів про досудове врегулювання спору щодо майнових та немайнових прав та обов`язків батьків по відношенню дитини від 18.04.2025. Станом на 21.04.2025 відповіді від відповідача щодо результатів розгляду відповіді на пропозицію позивачем не отримано. Щодо стягнення аліментів, то позивач зазначає, що достовірними доказами розміру доходів отримуваних відповідачем можуть бути довідки форми «ОК-5» та «ОК-7». З метою вичислення суми аліментів на утримання дитини виникла необхідність встановлення розміру заробітної плати відповідача, у зв`язку з чим представником позивача були направлені адвокатські запити на отримання копій зазначених довідок. Станом на 21.04.2025 відповіді про результати розгляду запитів не отримано. Позивач, звертає увагу, що додаткові витрати на дитину, проти яких заперечує представник відповідача у відзиві не є предметом спору. На думку позивача, закриття провадження у справі неможливе з мотивів відсутності спору, адже спір є наявним. Ухвалою суду від 05.06.2025 зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надати висновок щодо розв`язання спору з приводу визначення місця проживання дитини малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 10.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 11.09.2025 від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.07.2025 про визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не має можливості часто бачити та виховувати дитину через специфіку роботи, тому що має постійні відрядження. Позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо місця проживання дитини разом з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дитини. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Служби та ухвалення рішення в інтересах дитини. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши докази, суд встановив наступне. 20.02.2021 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 173. В шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.08.2023 року. Спільний син позивача з відповідачем, малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказане житло на праві власності належить позивачу. Окрім того, малолітній [PERSON] є зарахованим до закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 45 комбінованого типу Подільського району м. Києва з 04.02.2025 року. Також позивачем укладено декларацію з місцевим лікарем, який надає первинну медичну допомогу за місцем проживання позивача з дитиною. Позивач є офіційно працевлаштованою за основним місцем роботи в АТ «Українська залізниця» на посаді менеджера. У позивача відсутні психіатричні протипоказання, на обліку у психолога чи нарколога не перебуває. Таким чином, позивачем створено всі необхідні умови для проживання і розвитку малолітнього [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2025 року по справі № 442/1959/25 шлюб між сторонами було розірвано. Сторони не проживають однією сім`єю, спільне господарство не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач зазначає, що відповідач періодично виділяє кошти на утримання дитини [PERSON] , через що виникають сварки. У зв`язку з чим, позивач просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Як визнано сторонами та встановлено судом малолітній [PERSON] , [INFO] мешкає з матір`ю, проти чого не заперечує батько. Враховуючи те, що обставина проживання дитини з матір`ю не оспорюється сторонами, відповідач ці вимоги визнає, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить із такого. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тлумачення положень СК України свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, позивач вказує на те, що відповідач проживає окремо, участі у вихованні сина не приймає, стабільно не виділяє кошти на утримання сина. Приймається до уваги те, що відповідач не заперечує свого обов`язку щодо утримання дитини, визнав позовні вимоги та згідний сплачувати аліменти на користь позивача у визначеному нею розмірі. Аналізуючи зазначені вище положення законодавства, встановивши, що відповідач працює та отримує стабільний дохід, інших утриманців не має, має нормальний стан здоров`я, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, як про це заявлено у позовній заяві. Постановляючи рішення суд враховує, що в даному судовому провадженні позивачем не ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню саме на утримання дитини, а тому за позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно з ст. 185 СК України. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожній зі сторін є право на звернення до суду в разі настання таких обставин. Крім того, у позивача, в разі необхідності, залишається право на звернення до суду про зміну способу стягнення аліментів (зміна частки на тверду грошову суму). Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Із урахуванням наведеного та встановлених судом обставин справи, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із наявної в матеріалах справи платіжної інструкції № 9372-4465-2681-8590 від 13.03.2025, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. З огляду на наведене, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору. Крім того, оскільки за вимогу про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України наявні підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 1 211,20 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved