Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

До Царичанського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю із Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшли матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.08.2024 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем було укладено кредитний договір №341712037 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно якого надав позичальнику кредит в розмірі 15 597.00 грн. 08.10.2024 р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" укладено договір факторингу № МВ-ТП/3, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" передав ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги до боржників. Відповідач не виконував умови кредитного договору належним чином, у зв`язку з чим сума заборгованості за кредитним договором №341712037 від 03.08.2024 р. становить 50 457.04 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 597.04 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 34 860.04 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422.40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000.00 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.77). У відзиві на позов, який подано до суду, відповідач просить врахувати факт його військової служби з 25.12.2024 р. як підставу для зупинення нарахування процентів за кредитним договором, зменшити суму нарахованих процентів, відмовити в позові повністю або частково. Зазначив, що не заперечує факт укладення кредитного договору №341712037 від 03.08.2024 р. Однак через складні фінансові обставини та мобілізацію до Збройних Сил України повернути кредит вчасно не зміг. З 25.12.2024 р. перебуває на військовій службі за контрактом. Вважає, що нарахування відсотків в розмірі 34 860.00 грн. є необґрунтованим. Згідно Закону України від 20.05.2014 р. №1275-VII внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено п.15, в якому зазначено, що військовослужбовцям з моменту призову під час мобілізації відсотки за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи, що він з 25.12.2024 р. проходить військову службу за контрактом позивач не повинен нараховувати відсотки за кредитом. Крім того, відсотки в розмірі 34 860 грн. надмірно нараховані, оскільки процентна ставка становить 3% на добу (а.с.107-112). У відповіді на відзив, поданому через систему «Електронний суд» 13.08.2025 р. представник позивача - Дорошенко О.В. зазначила таке. Відповідач погоджується із фактом укладення кредитного договору №341712037 від 03.08.2024 р., однак заперечує щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами посилаючись на п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак вказана норма не застосовується, якщо військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, не брав безпосередньої участі у відповідних заходах та не є учасником бойових дій. Крім того, згідно копії військового квитка відповідач набув статус військовослужбовця прийнявши присягу 28.12.2024 р., а кредитний договір укладено з 03.08.2024 р. та нарахування процентів здійснювалось до 30.12.2024 р. З копії військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] призваний до лав Збройних Сил України за контрактом та прийняв присягу 28.12.2024 р., тобто [PERSON] набув статус військовослужбовця 28.12.2024 р., за два дні до розірвання Договору кредитної лінії. Крім того, відповідачем не долучено підтверджуючих документів щодо проходження військової служби на момент укладення кредитного договору. Відсутні будь-які докази участі відповідача в бойових діях. Позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 125-132). Представник позивача ТОВ «Таліон Плюс» у судове засідання не з`явився, через систему "Електронний суд" від представника позивача Дорошенко О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника (а.с.153-154). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив (а.с.151-152). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03.08.2024 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 341712037 /далі - Договір/, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у виді кредитної лінії, у сумі кредитного ліміту у розмірі 15 597.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (а.с.19-30). Відповідно до п. 2.2 Договору, сума Кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 Договору, є загальною сумою кредиту за цим Договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 15 597.00 грн. 03.08.2024. Другий та решта траншів з Договором надаються позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором. Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб Позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх (п.п. 2.3-2.5 Договору). Відповідно до п. 3.1 Договору, позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може затримати черговий транш в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2 Договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором. Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 02.09.2024 р., а саме протягом 30 (тридцяти) днів від дати отримання першого траншу позичальником (п.7.1 Договору). В обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин, зокрема, дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2 або п.9.1.1.7 Договору ( п.7.2 - 7.2.1. Договору). Згідно п.9.1.1.2 Договору, Кредитодавець має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення Кредиту та сплати процентів за користування Кредитом. Згідно п.9.1.1.7 Договору, у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк сплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору. Кінцева дата повернення кредиту - 02.09.2029. Проценти за Договором сплачуються в наступному порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником Дисконтного періоду кредитування чи поновлення Дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору (п.п. 7.3, 7.4.1 Договору). На момент укладення Договору та отримання першого траншу базова процентна ставка складає 1.50% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожен день користування ним, що становить 547.50 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів після 21.08.2024 р. базова процентна ставка розраховується від максимального розміру денної процентної ставки (п.8.3 Договору). Згідно з пунктами 8.5.1, 8.5.2 договору за період від дати видачі кредиту до 02.09.2024 р. розрахунок витрат здійснюється за дисконтною процентною ставкою 0,57 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 208.05 відсотків річних. У разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів або здійснить поновлення Дисконтного періоду, на період після 02.09.2024 р. розрахунок витрат за кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою 1.42 відсотки в день від суми кредиту, що становить 517.89 відсотків річних. Згідно п.11.1 Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. Кредитний договір № 341712037 від 03.08.2024 р. був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор «ZKTJ». Таким чином, договір № 341712037 від 03.08.2024 р. був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів. Відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 15 597.00 грн. на банківську карту [NUMBER] , яка зазначена відповідачем в заявці на отримання грошових коштів (а.с.16-зворот), що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підтверджується переказом грошових коштів (а.с.34-зворот). Факт укладення кредитного договору № 341712037 від 03.08.2024 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , а також факт отримання кредитних коштів відповідачем визнається у відзиві на позовну заяву та не заперечується. 08.10.2024 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №МВ-ТП/3, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.9-11). Відповідно до п. 4.1 даного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №208 від 08.10.2024 р. до договору факторингу №МВ-ТП/3 від 08.10.2024 р., що укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги до відповідача у сумі 38 836.86 грн. (а.с. 12-зворот - 13). З розрахунку заборгованості за період з 03.08.2024 р. по 08.10.2024 р. вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 597.00 грн. - тіло кредиту, 15 441.36 грн. - відсотки (а.с.14). З розрахунку заборгованості за період з 08.10.2024 р. по 30.12.2024 р. вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 597.00 грн. - тіло кредиту, 34 860.00 грн. - відсотки (а.с.15). У повідомленні про дострокове розірвання Договору, яке направлене ТОВ "Таліон Плюс" на електронну адресу відповідача [PERSON] // [INFO] //, яка зазначена також в Договорі кредитної лінії №341712037 від 03.08.2024 р. (а.с.19-30), ТОВ "Таліон Плюс" повідомило [PERSON] про дострокове розірвання Кредитного договору №341712037 від 03.08.2024 р. з 31.12.2024 р. та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 58 255.54 грн. (а.с.36). Отже, позивач виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, тому, окрім листів та телеграм, можуть використовуватися й інші засоби зв`язку, наприклад електронний або інший інтернет/SMS-pecypc. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Крім того, суд зазначає, що згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «ZKTJ», чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений. Отже, існують підстави вважати, що сторонами належно обумовлено умови користування позиченими коштами та позичальнику належним чином повідомлено про умови позики. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами договору. Враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у встановлені в договорі терміни. Відповідач у відзиві на позовну заяву просить зменшити нараховані відсоткивраховуючи факт його військової служби, надавши суду копію військового квитка та копію довідки військової частини № [NUMBER] від 25.12.2024 р. №6044/90 (а.с.116-121). Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, т.б. на момент укладення договору про споживчий кредит від 03.08.2024 р.), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 25.12.2024 р. №6044/90, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] (а.с.116). Згідно копії військового квитка серії [NUMBER] від 03.01.2025 р., [PERSON] зарахований 18.12.2024 р. до списків військової частини № [NUMBER] курсантом, військову присягу прийняв 28.12.2024 р., 16.02.2025 р. - оператор військової частини [NUMBER] , (а.с.117-121). Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесені зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває дотепер. Разом з тим, будь-якими іншими доказами не підтверджено факту саме безпосередньої участі [PERSON] у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, забезпеченні їх здійснення, перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Лише безпосередня участь [PERSON] у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду дала б підстави для висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18), від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18), від 10 січня 2019 року у справі № 327/353/16-ц (провадження № 61-25229св18) та від 04 вересня 2019 року у справі № 554/10264/17 (провадження № 61-42778св18)». Крім того, згідно запису у військовому квитку серії [NUMBER] [PERSON] , він з 18.12.2024 р. був зарахований курсантом, 28.12.2024 р. прийняв присягу, з 16.02.2025 р. - міститься запис - оператор №48 (а.с.117-121). Враховуючи те, що позичальником не надано суду документів, що підтверджують безпосереднього виконання ним обов`язків із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередню участь в антитерористичній операції в особливий період, тому доводи відповідача про необґрунтованість нарахування процентів за кредитним договором як військовослужбовцю є безпідставними. Також суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості позивачем нараховано відсотки у розмірі 34 860.04 грн. станом на 30.12.2024 р. (а.с.15-16). Згідно запису у військовому квитку серії [NUMBER] , [PERSON] з 18.12.2024 р. по 15.02.2025 р. був зарахований курсантом, 28.12.2024 р. прийняв військову присягу, 16.02.2025 р. - оператор військової частини [NUMBER] (а.с.117-121). Довідка військової частини № [NUMBER] від 25.12.2024 р. №6044/90, згідно якої зазначено, що солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] не містить відомостей із якої дати перебуває [PERSON] на військовій службі за контрактом (а.с.116-121). Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає таке. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитору, який вказано в кредитному договорі № 341712037 від 03.08.2024 р. і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.45-зворот-46) підтверджує, що ТОВ «Таліон Плюс» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Права вимоги за кредитним договором № 341712037 від 03.08.2024 р., перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». Всупереч умовам кредитного договору № 341712037 від 03.08.2024 р. відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, за вищевказаних обставин суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитним договором № 341712037 від 03.08.2024 р., за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договорами строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000.00 грн. надано договір № 5 від 02 грудня 2024 року про надання правової допомоги (а.с.37-зворот-41); додаткову угоду № 172 від 30.12.2024 р. до договору № 5 від 02 грудня 2024 року про надання правової допомоги (а.с.42); акт приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 р. (а.с.43); платіжна інструкція кредитового переказу коштів №1072 від 30.12.2024 р. (а.с.43-зворот). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, зазначивши у заяві про розгляд справи у його відсутність (а. с. 153-154), тому заявлена сума у 5 000 грн. є завищеною. Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1248 від 06.03.2025 р. про сплату судового збору загальною сумою 2 422,40 грн. (а.с. 9 -зворот). Враховуючи те, що позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в повному розмірі, яка становить 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved