Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

20.03.2024 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.10.2021 № 710 [PERSON] призначено опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] та встановлено місце проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання опікуна. Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.04.2021 № 235-01р малолітню [PERSON] відібрано від матері. Наказом служби у справах дітей ОМР від 05.05.2021 № 109 малолітню [PERSON] постановлено на первинний облік та з 23.04.2021 вона перебуває в КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області». Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 у справі № 947/12380/21 за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа Одеська місцева прокуратура № 1, служба у справах дітей ОМР було відібрано малолітню дитину [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] [INFO] без позбавлення батьківських прав. Малолітню [PERSON] було передано органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради для подальшого влаштування. Рішення набрало законної сили 30.07.2021. 30.08.2021 згідно розпорядження Київської районної адміністрації № 502-01р малолітній [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Актом про факт передачі дитини від 20.10.2021 КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» [PERSON] як опікуну передали [PERSON] , та дитина стала проживати з її родиною, та проживає і до теперішнього часу. Згідно довідки від 29.01.2024 № 11 виданої Одеським ліцеєм № 17 вбачається, що [PERSON] навчається в 5-Г класі. Із характеристики виданої директором Одеського ліцею № 17 вбачається, що [PERSON] як законний представник [PERSON] приділяє належну увагу вихованню [PERSON] , спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори, приймає активну участь в житті класу, цікавиться успіхами дитини. Також супроводжує дитину на корекційно-розвиткові заняття до ІРЦ № 4. Згідно акту обстеження умов проживання від 05.12.2023 виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, за адресою проживання [PERSON] , а саме по [ADDRESS] також проживає і малолітня [PERSON] . Дитина забезпечена усім необхідним для виховання, навчання та відпочинку. Крім того 25.10.2016 службою у справах дітей був наданий висновок № 04/77 про можливість влаштування в родину [PERSON] дітей з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у якості підопічних та відповідність такого влаштування інтересам дітей. Крім того, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що відповідачка [PERSON] у вставлений законом термін не зареєструвала дитину в органах РАЦС, а це було зроблено службою у справах дітей ОМР на підставі медичного свідоцтва про народження № 237 від 11.04.2012. Тобто дитина проживала без документів 10 років, що є грубим порушенням прав дитини, та свідчить про невиконання батьківських обов?язків відповідачкою. Свідоцтво про народження [PERSON] видане 19.05.2021, серія [NUMBER] . Враховуючи зазначене, просить суд позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав щодо доньки [PERSON] [INFO] . 10.04.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 15.04.2024 на виконання ухвали суду від 10.04.2024 надійшла заява про усунення недоліків. 01.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 04.06.2024 та 05.07.2024 від Пересипської районної адміністрації надійшло два аналогічних за змістом листа про розгляд справи без їх участі. 10.07.2025 від Пересипської районної адміністрації ОМР надійшли пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, у яких зазначає, що в зв`язку з тим, що дитина на території Пересипського району м. Одеси не проживає, орган опіки та піклування - Пересипська райадміністрація Одеської міської ради не має повноважень розглядати питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, просять замінити орган опіки та піклування Пересипську райадміністрацію Одеської міської ради, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на виконавчий комітет Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області для надання висновку відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України. 23.07.2024 ухвалою суду замінено неналежну третю особу у справі - Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування на належну - Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування (65039, м. Одеса, вул. Канатна, 134). 28.11.2024 від [PERSON] надійшла заява про заміну третьої сторони, яке ухвалою суду від 28.11.2024 задоволено. Замінено неналежну третю особу у справі - Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування на належну - Службу у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області (67571, Одеська обл., Лиманський р-н, с. Фонтанка, вул. Степна, 4). 22.04.2025 від Служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області надійшов супровідний лист з рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області ВІД 10.04.2025 № 129 «Про затвердження висновку служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] ». Розгляд справи просять проводити без їх участі. 17.06.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзивів на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.04.2021 № 235-01р малолітню [PERSON] відібрано від матері. Наказом служби у справах дітей ОМР від 05.05.2021 № 109 малолітню [PERSON] постановлено на первинний облік та з 23.04.2021 вона перебуває в КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області». На підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2021 у справі № 947/12380/21 за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа Одеська місцева прокуратура № 1, служба у справах дітей ОМР було відібрано малолітню дитину [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] [INFO] без позбавлення батьківських прав. Відомості про батька у свідоцтві про народження зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітню [PERSON] передано органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради для подальшого влаштування. Рішення набрало законної сили 30.07.2021. 30.08.2021 згідно розпорядження Київської районної адміністрації № 502-01р малолітній [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що відповідачка [PERSON] у вставлений законом термін не зареєструвала дитину в органах РАЦС, що було зроблено службою у справах дітей ОМР на підставі медичного свідоцтва про народження № 237 від 11.04.2012. Свідоцтво про народження [PERSON] видане 19.05.2021, серія [NUMBER] . Актом про факт передачі дитини від 20.10.2021 КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» [PERSON] як опікуну передано [PERSON] , та дитина стала проживати з родиною позивачки, де проживає і на час розгляду даної справи судом. Згідно рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 10.04.2025 № 129 «Про затвердження висновку служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] », доцільно позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 Сімейного кодексу України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що мати - [PERSON] , [INFO] не зареєструвала дитину в органах РАЦС, не приділяє уваги розвитку своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню та забезпеченню, опікуном дитини визнано позивачку з якою дитина і проживає, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частинами 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум з 1 січня 2025 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196,00 грн. За таких обставин, визначаючи розмір аліментів на дитину, ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на те, що відповідачка за віком є працездатною, суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки від усіх видів їх заробітку (доходів). Враховуючи ту обставину, що опікуном дитини не заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини,

Outcome: approved