Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» (Позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 934142011 від 09.10.2023 на суму 31 852,56 грн. Так, 09.10.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали кредитний договір у формі електронного документа, підписаного електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). За допомогою офіційного сайту www.moneyveo.ua Відповідач ознайомився з правилами надання кредиту і подав заявку на отримання коштів, вказавши свої персональні дані, після чого договір був укладений. За кредитним договором, Відповідачу було надано кредит у сумі 6 800,00 грн на умовах платності та строковості, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування. Однак, на момент подання позову, заборгованість становить 31 852,56 грн, включаючи основну суму кредиту та несплачені проценти. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до Боржника [PERSON] , що включає грошову заборгованість за Кредитним договором № 934142011 від 09.10.2023 (що підтверджується Реєстром прав вимоги № 262 від 12.12.2023). 19.12.2024 ТОВ «Таліон Плюс» передало право вимоги за вказаним договором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (за Договором факторингу № 19/1224-01 та Реєстром прав вимоги № 1 від 19.12.2024), яке 04.06.2025 передало право вимоги за вказаним договором ТОВ «Юніт Капітал» (за Договором факторингу № 04/06/25-Ю та Реєстром боржників від 04.06.2025). Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу, сплачений ним судовий збір та витрати на правову допомогу. Сторони в судове засідання не викликались, так як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідач, належним чином повідомлена про розгляд справи, у визначений судом строк заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву не надала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що 09.10.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 934142011 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (одноразовим ідентифікатором), відповідно до якого надано останній грошові кошти в сумі 6800,00 грн, зі сплатою відсотків (0,46% в день протягом дисконтного періоду та 2,98% - після), строком до 5 років, на її банківську карту (а.с. 36-47). Факт підписання договору підтверджується довідкою щодо дії позичальника в інформаційній телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 14). Факт перерахування коштів в розмірі 6800 грн згідно вказаного договору підтверджується платіжним дорученням № 62e87333-4214-4189-86c6-9543fd12a630 від 09.10.2023 (а.с. 9) та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 102). Крім того, згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 16-09-2025 р. №20.1.0.0.0/7-250912/61416-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Також по клієнту емітувались інші картки. Додатково направлено виписку по рахунку № [NUMBER] за період 09-10-2023 - 14-10-2023 рр., яка містить зарахування на суму 6800,00 UAH у додатку. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 09-10-2023-14-10-2023- pp.: фінансовий номер телефону: [NUMBER] (а.с. 136-137). 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно умов договору факторингу № 28/1118-01 (а.с. 82-87) та умов додаткових угод до нього (а.с. 88-92) ТОВ «Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитним договором № 934142011 від 09.10.2023. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 262 від 12.12.2023 (а.с. 80-81). 19.12.2024 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 19/1224-01 (а.с. 74-78), за яким останньому було передано право вимоги за кредитним договором № 934142011 від 09.10.2023. Сторонами підписано реєстр прав вимоги № 1 від 19.12.2024, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (а.с. 72-73). 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю (а.с. 66-70), за яким останньому було передано право вимоги за кредитним договором № 934142011 від 09.10.2023, що підтверджується також і витягом з реєстру боржників від 04.06.2025 (а.с.64-65). В порушення умов договору, відповідач [PERSON] кошти не повернула, а загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором № 934142011 від 09.10.2023, становить - 31852,56 грн, яка складається з наступного: 6800,00 грн - заборгованість по кредиту; 25052,56 грн - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 934142011 від 09.10.2023 (а.с. 54). З наданих позивачем розрахунків (а.с. 55-56) вбачається, що умови договору № 934142011 від 09.10.2023, відповідачем виконані не були. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту, інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов зазначених договорів (ст. 638 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивач набув право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу. Вказаний договір факторингу та попередні договори з первісним кредитором у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню частини 1 статті 81 ЦПК України, не надано жодних доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору, у передбачені договором строки кредит не погашений. Таким чином, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» надало належні і допустимі докази заборгованості [PERSON] за договором № 934142011 від 09.10.2023, яка станом на день розгляду справи відповідачем не погашена. Отже, з [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором № 934142011 від 09.10.2023, в розмірі 31852,56 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на професійну правничу допомогу позивача на суму 7000 грн складаються з: - вивчення матеріалів справи: 2 год - 1000,00 грн; - складання позовної заяви: 2 год - 5000,00 грн; - підготовка адвокатського запиту: 1 год - 500,00 грн; - підготовка та подача клопотань: 1 год - 500,00 грн. Зазначений попередній розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи включає в себе витрати понесені із зверненням позивача за наданням професійної правничої допомоги згідно: - договору № 05/06/25-01 від 05.06.2025 (а.с. 52-53), - додаткової угоди № 25770845825 від 05.06.2025 до договору правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 (а.с. 51), - акту прийому-передачі наданих послуг до договору надання правничої допомоги згідно договору правничої допомоги (а.с. 50). Таким чином, так як позивач скористався правовою допомогою, а тому, з урахуванням вимог ст.137 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 7000 грн витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved