Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

18.03.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до до Київської міської ради, третя особа: Дванадцята київська нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є - [PERSON] , його дружина, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:75:802:0006 площею 0,0555 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . З метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріусу Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. На підставі чого державний нотаріус відкрила спадкову справу № 519/2024. 11 березня 2025 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва позивачу про право на спадщину за законом на її ім`я після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з розбіжністю в інформації Державного земельного кадастру та Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ № 156769. Відповідно до прийнятої постанови: «...Із документів вбачається, що спадкове майно складається із земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до рішення про відмову в проведені дій та відносно інформації з державного земельного кадастру виявлено невідповідність в інформації про документ що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку. В зв`язку із прийняттям відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачка не може оформити спадщину на її ім`я, тому вимушена звернутись із позовом до суду. Ухвалою суду від 20.03.2025року, провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання в загальному порядку. 07.04.2025 року надійшла копія спадкової справи №519/2024, заведена після смерті [INFO] [PERSON] 10.04.2025 надійшов відзив по справі від відповідача, відповідно до якого останній просив слухати справу у його відсутність та прийняти законне та обгрунтоване рішення. 21.05.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка не з"явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача до суду надав заяву, у якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розгляд справи проводити у його відстутність. Третя особа - Дванадцята київська нотаріальна контора в судове засідання не з"явилася, про час та місце слухання справи, судом повідомлялася належним чином. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що 24.06.1999 року приймається рішення Київської міської ради № 301-8/402 на підставі якого [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0555 га яка розташована за адресою [ADDRESS] для ведення садівництва. Судом встановлено, що 26.01.2000року [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 156769. Судом встановлено, що 30.07.2001року [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки передала право власності [PERSON] . Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 23.12.1983 року [PERSON] та позивачка уклали шлюб. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.01.2024, [INFO] [PERSON] - помер. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:75:802:0006 площею 0,0555 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що 11 березня 2025 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва позивачу про право на спадщину за законом на її ім`я після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з розбіжністю в інформації Державного земельного кадастру та Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ № 156769. Тобто у встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Ц[К та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ІІК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved