Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обгрунтовуючи заявлені вимоги посилається на те, що 29 червня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою - [PERSON] , від якого у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2010 року у справі № 2-508/2010 з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому, від подружнього життя у сторін народилось ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач вважає, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, подальше проживання позивача з відповідачкою однією сім`єю, народження від шлюбу ще двох дітей, ведення спільного господарства є істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. В подальшому рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 року у цивільній справі № 173/3051/18 шлюб, зареєстрований 29 червня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 49 між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітніх дітей разом з батьком. Стягнуто з відповідачки, [PERSON] аліменти на утримання трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в єдиній частці 1/2 частини всіх видів заробітку(доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року і до повноліття старшої дитини. Станом на 01.02.2025 р. заборгованість відповідачки за сплату аліментів становить 450124,34 грн. За доводами позивача відповідачка лікувалась від алкогольної залежності, але позитивний результат мав короткочасний характер. Одного разу відповідачка в стані алкогольного сп`яніння прийняла велику кількість пігулок намагаючись покінчити життя самогубством, після чого була госпіталізована до 1-ї психіатричної лікарні в м. Кам`янське. Після чого знову періодично проходила лікування в тій же лікарні, але в наркологічному диспансері. На даний час дві неповнолітні доньки сторін проживають разом з відповідачем та перебувають на повному його утриманні, на підставі чого позивач просить звільнити його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , присуджених на користь відповідачки, [PERSON] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що стягуються згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2010 у справі № 2-508/2010 та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-508 виданим 26.04.2010 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області, виконавче провадження № 18929909. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Кожевник О.А. На виконання вимог ч. 6 ст.\~187\~ЦПК\~України судом надіслано запит про надання інформації стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який надійшла 30.04.2025. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 02 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 16.07.2025 підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. Відповідачу неодноразово направлялась рекомендованим листом судова кореспонденція за останньою відомою адресою реєстрації зі зворотнім повідомленням, проте поштові конверти повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У Постанові від 01.12.2023 у справі № 591/4832/22, провадження № 61-10261св23 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Крім того, відповідач отримав СМС повідомлення про виклик до суду. Відповідач відзив на позовну заяву в порядку статей 178, 278\~ЦПК України не подав. Приймаючи до уваги, що відповідач у строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повідомив про те, що з 2008 по 2012 рік працював слюсарем ТОВ «Верхньодніпровський авторемонтний завод», на якому були затримки з виплати заробітної плати. З метою отримання вчасно зарплати, за порадою знайомих, дружина подала позов про стягнення аліментів, оскільки аліменти виплачувались без затримки. В подальшому змінив місце роботи, однак до виконавчої служби відомості не надав, дружина з цього приводу жодних питань не мала, бо вони проживали спільно та виховували доньку разом. Тривалий час це питання не виникало, від відносин з відповідачкою народились ще двоє дітей. Дружині повідомили у виконавчій службі якщо забере виконавчий лист в подальшому не зможе його подати вдруге. Не мав юридичної освіти, не був обізнаний як вирішити це питання. Через деякий час подав відповідні позови про стягнення з дружини аліменти на утримання дітей, які знаходитись на його забезпеченні. Оскільки діти весь час проживали з ним, просив ухвалити заочне рішення, яким звільнити від сплати заборгованості та зупинити стягнення аліментів на [PERSON] , посилаючись на те, що перший позов мав на меті отримання вчасно заробітної плати. Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що заочним\~рішенням Верхньодніпровського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 09.04.2019\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~задоволено,\~шлюб між\~сторонами розірвано,\~визначено місце\~проживання малолітніх дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] \~разом з\~батьком [PERSON] \~та стягнено\~з [PERSON] ,\~аліменти на\~утримання трьох\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в єдиній частці 1/2 частини\~всіх видів\~заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року і до повноліття старшої дитини. Станом на лютий 2025 року сукупний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 457031 грн. 34 коп., що підтверджується копією розрахунку заборгованості [PERSON] . При цьому рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року встановлено, що [PERSON] не проживає разом з дітьми, допомогу на їх утримання не надає, участі у їх вихованні не приймає. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (Постанова Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)). За приписами ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16-ц (провадження № 61-5327св19) міститься правовий висновок про те, що процесуальне судочинство визначає правило преюдиції: обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 354/28/17 (провадження № 51-505км19). Таким чином, судом встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні, тому аліменти за рішенням суду стягнуті з матері 19 грудня 2018 року. З розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з березня 2010 року по лютий 2025 року становить 314254 грн.28 коп. Позивач зазначає, що заборгованість із виплати заробітної плати призвела до сумісного з відповідачем рішення про звернення до суду з позовною заявою щодо стягнення з нього аліментів, задля покращення фінансового стану. Разом з цим, після звільнення позивача з ТОВ «Верхньодніпровський ремонтний завод» останнім не вживались заходи з приводу зупинення стягнення аліментів протягом семи років. Твердження про штучно поданий позов суд не приймає до уваги, оскільки довідки № 1, 2, 1/2, 1/3 від 13.03.2025 підтверджують стягнення по виконавчому документу з травня 2010 по січень 2012 року. Слід зазначити, що статтею 51\~Конституції України та статтею 180\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині звільнення позивача від заборгованості зі сплаті аліментів в період з березня 2010 по грудень 2018 року. Судом також встановлено, що позивач не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів визначених рішенням суду у зв`язку із визначенням місця проживання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Таким чином, за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналогічна вимога міститься у п. 22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст. 197 СК умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Своєю постановою Верховний Суд від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зазначив, що аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про звільнення від сплати аліментів, суди попередніх інстанцій виходили із того, що у серпні 2018 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення для позивача сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та звільнити [PERSON] від сплати аліментів, присуджених за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2010 по цивільній справі № 2-508/2010, оскільки дитина проживає з батьком та зменшити розмір сукупної заборгованості, шляхом виключення суми заборгованості яка утворилась за період стягнення аліментів з січня 2019 року по теперішній час, залишити до стягнення заборгованість зі сплати аліментів, що складала станом на грудень 2018 року - 86380 грн. 28 коп., оскільки судом встановлено, що з цього часу діти перебували на утриманні [PERSON] . При цьому суд не бере до уваги доводи позивача про те, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, подальше проживання позивача з відповідачкою однією сім`єю, народження від шлюбу ще двох дітей, ведення спільного господарства є істотною обставиною, яка може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості, оскільки вказана обставина не доведена жодними доказами, а рішення суду не можу ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до вимог статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). За приписами статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Outcome: partial