Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про встановлення факту, що має юридичне значення. Посилається в позовній заяві, що він із відповідачкою проживали разом у шлюбі, де у них народилася дитина. 25.03.2014 року їх шлюб було розірвано Шевченківським районним судом м.Чернівців. Стверджує, що вони вже тривалий час разом не проживають, понад 11 років, осільки мають постійні непорозуміння щодо сімейних відносин, систематичні суперечки. Станом на даний час дитина проживає разом із ним, та він повністю турбується про дитину, займається її вихованням, навчанням, дозвіллям, оскільки відповідач не має можливості забезпечити дитині гідне життя. Просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що він самостійно виховує та утримує дитину. Зазначає, що метою встановлення факту, що має юридичне значення дає йому підстави для отримання соціальних пільг, захисту прав та інтересів дитини. Позивач позов підтримує в повному обсязі. Відповідач по справі не заперечує щодо задоволення позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони по справі проживали разом у шлюбі, де у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] /а.с.16/. 25 березня 2014 року Шевченківським районним судом ухвалено рішеня, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.15/. Судом встановлено, що позивач разом із дитиною проживає окремо від відповідача, в належних умовах, про що також заявляє дитина у своїх письмових поясненнях /а.с.11,14,17/. Позивач забезпечує турботою дитину: задоволення її моральних, фізичних та матеріальних потреб; виховання, догляд, годування, лікування, навчання /а.с.24-25/, про що також свідки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стверджують у своїх поясненнях /а.с.19-23/. Сторони по справі досягли взаємної згоди щодо визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні дитини з укладенням договору між батьками від 30.07.2025 року /а.с.18/. Отже, вказаний спосіб, який був використаний сторонами для вирішення питання проживання дитини в добровільному порядку. Позивач має можливість забезпечити себе та утримувати дитину /а.с.26/. Відомості відносно позивача, станом на 22.07.2025 року, про притягнення до кримінальної відповідальності, незнятої чи непогашеної судимості відсутні /а.с.27/. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: «відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved