Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Кредитним договором № 188328 від 19.04.2021 у сумі 10560,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі - 2000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі становить 8560,00 грн, а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (далі ТОВ «ЗАЙМЕР») та [PERSON] укладено кредитний договір № 188328 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту не виконав. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. 15 липня 2025 року представником позивача Пархомчуком С.В. до суду подано заяву про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу, про що надав суду відповідні докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки через систему «Електронний суд» до електронного кабінету. Таким чином, [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 19.04.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №188328 в електронній формі, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 2000,00 грн. строком на 30 днів. Відсотки за користування кредитом становлять 730 % річних в розрахунку 2% за добу. Відповідно до п. 1.4 Кредит надається в безготівковій формі за реквізитами платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Згідно з п. 2.1 договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Порядок пролонгації кредиту передбачений пунктом 3.3.3. договору. Вказаний пункт передбачає, що Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. [PERSON] підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.8-10). Відповідно до довідки про ідентифікацію виданої ТОВ «ЗАЙМЕР», [PERSON] 19.04.2021 підписав акцепт договору позичальника одноразовим ідентифікатором АV8123, номер телефону на який було відправлено ідентифікатор 380993981636 (а.с.12). ТОВ «ПрофітГід» підтвердило успішне зарахування кредитних коштів у сумі 2000,00 грн. 19.04.2021 року на платіжну карту № [NUMBER] (а.с. 13). За договором факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та ТОВ «ЗАЙМЕР», останнє відступило позивачу, як новому кредитору, право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників. (а.с. 14-17). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 188328 від 18.07.1992 у загальному розмірі 10560,00 грн (а.с.22 з.б.). Згідно з випискою з особового рахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №188328 станом на 19.04.2021 складає 10560,00 грн., з яких: 2000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 8560,00 грн - прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 22). 14.04.2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» направляло Вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором на адресу [PERSON] , яка залишилася без реагування (а.с.21). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст.\~207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 639 ЦК України\~передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У\~статті 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6\~статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12\~статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір укладено у вигляді електронного документа та підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину. Приписами ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом положень п.1 ч.1ст.512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.516\~ЦК\~України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Вищевказані договори про надання кредиту та відступлення права вимоги не були визнані у встановленому\~законом\~порядку недійсними, а тому, є правомірними, чинними та обов`язковими для виконання. Встановлені фактичні обставини у справі вказують на те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) в розмірі 2000,00 грн не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у сумі 10560,00 грн. нарахованими з 19.04.2021 по 16.04.2025. Водночас із п. 1.2 Договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування (строк дії договору) - 30 днів до 18.05.2021. Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку та вказала, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. З огляду на викладене, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону. Доказів того, що строк користування відповідачем кредитом продовжувався відповідно до п.3.3.3 Договору, матеріали справи не містять. Водночас у додатку № 1 до договору «Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту» вказано, що проценти за кредитом за 30 днів становлять 1200,00 грн. Оскільки, відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту в обумовлені договором строки, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 3200,00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 2000,00 грн. та заборгованість за процентами 1200,00 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. [PERSON] всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не надав до суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення від погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати позивача понесені на професійну правничу допомогу адвоката Пархомчука С.В. у розмірі 10500 грн., підтверджені доказами, а саме: копіями договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткової угоди № 1 від 27.12.2024 до договору, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, акту про отримання правової допомоги від 08.07.2025, рахунком №08.07.2025-29 від 08.07.2025 та платіжною інструкцією №39447 від 08.07.2025. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23). Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вищевказаному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВСУ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial