Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Позиції сторін ТОВ ФК «ЕЙС» звернулося до суду із указаним позовом, який обґрунтувало тим, що 17.06.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №143657 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Таким чином, уклавши договір відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15585,00 грн. Взяті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 23790,80 грн, яка складається з наступного: заборгованості по кредиту в розмірі 14509,42 грн; заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 8481,38 грн, комісія за кредитним договором у розмірі 800,00 грн. 10.10.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 10102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило ТОВ ФК «ЕЙС» право вимоги до відповідача за кредитним договором №143657 від 17.06.2024. ТОВ «ФК «ЕЙС» нарахувань за вказаним кредитним договором не здійснювало. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором №143657 від 17.06.2024 у розмірі 23790,80 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути на користь позивача із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 143657 від 17.06.2024 у розмірі 23790,80 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 26.09.2025 представник відповідача Сумцов Є.С. у додаткових поясненнях зазначив, що вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що вказані кошти надходили саме на картковий рахунок відповідача. Позивач не надає доказів, що підтверджують факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами за вищевказаним договором. Також, позивач зазначає, що сума для повернення складає 23790,80 грн, але вона не підтверджується ні кредитним договором, ні розрахунками до нього (той розрахунок який надає позивач сформований ним самим, а не первісним кредитором і він не погоджений з відповідачем, тому не може бути належним доказом у справі), а тому наявні всі підстави для залишення позовної заяви без задоволення. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 17.07.2025 року відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 28.08.2025. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. 28.07.2025 заяву про вступ у якості представника відповідача подав адвокат Сумцов Є.С. 28.09.2025 розгляд справи відкладено до 26.09.2025 за клопотанням представника відповідача. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що 17.06.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №143657, відповідно до якого відповідачу надано кредит у виді кредитної лінії у розмірі 15585,00 грн, які складаються з наступного: 6710,58 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 139136 від 02.05.2024 укладеного з кредитодавцем; у розмірі 5289,87 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 3584,55 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно пункту 2.5 індивідуальної частини. Кредит надається строком на 126 днів з 17.06.2024 по 21.10.2024 з умовою сплати денної процентної ставки 300% річних. Комісія за надання кредиту складає 3584,55 грн (а.с. 26-29). Сторони погодили паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору (а.с. 36-37). Також до позовної заяви позивачем додано договір про споживчий кредит (публічна частина)» (а.с. 30-35) та правила надання коштів у кредит ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (а.с. 38-48). Зазначений договір укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Із урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання ним договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відтак, зміст укладеного сторонами договору та умови кредитування відображені у кредитному договорі №143657 від 17.06.2024, який підписав [PERSON] . Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» виконало та перерахувало кошти у сумі 5289,87 грн на наданий позичальником картковий рахунок № [NUMBER] (а.с. 49-49зв.). 10.10.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 10102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило ТОВ ФК «ЕЙС» право вимоги до відповідача за кредитним договором №143657 від 17.06.2024 на загальну суму 23790,80 грн (а.с. 58-60, 63). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені судом докази, а також встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ «ФК «ЕЙС» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачкою, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 17.06.2024 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС». Разом з тим, суд не приймає як складову частину кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачкою паспорт споживчого кредиту, доданий позивачем до позовної заяви, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статей 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. ТОВ «ФК «ЕЙС» нарахувань за кредитним договором не здійснювало. Разом з тим, позивачем не надано доказів стосовно нарахування частини кредитних коштів, які є складовою загальної суми в 15585,00 грн, а саме: 6710,58 грн. Кошти у сумі 6710,58 грн, які зазначені у договорі «для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 139136 від 02.05.2024 укладеним з кредитодавцем» не мають документального підтвердження. Комісія у сумі 3584,55 грн передбачена договором, проте відсутні докази її фактичного перерахування. Отже, правомірним є стягнення коштів у сумі 5289,87 грн, стосовно яких позивач надає підтвердження зарахування на картку відповідача, проте проценти, які нараховує позивач не можуть бути стягнуті, оскільки відсутні докази їх нарахування на суму, яка була надану позичальнику [PERSON] , а саме 5289,87 грн. Кожна сторона спору має надати докази на підтвердження своїх вимог. Позивач не надав розрахунку заборгованості за відсотками на суму 5289,87 грн., які фактично були перераховані відповідачу, тому здійснити їх стягнення неможливо. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором № 143657 за основною сумою боргу у розмірі 5289,87 грн. Ураховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимоги позивача, як нового кредитора про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Судові витрати Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково на 22,23%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 538,49 грн (2422,40*22,23%). Що стосується вимоги про стягнення 7000,00 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд враховує таке. Представник позивача [PERSON] у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: Договір про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025, додаткову угоду №29 до Договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025, акт прийому-передачі наданих послуг, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Тараненко Артема Ігоровича, витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.(а.с. 12-17). Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 7000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Щодо підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) а саме із акту прийому-передачі наданих послуг від 29 травня 2025 було проведено: складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до боржника, яким є [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №143657 від 17.06.2024; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є [PERSON] за кредитним договором №143657 від 17.06.2024; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №143657 від 17.06.2024 на рахунок боржника, яким є [PERSON] ; підготовка та подача клопотання щодо інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №143657 від 17.06.2024 на рахунок боржника, яким є [PERSON] (а.с. 15). Суд вважає, що вартість правничих послуг є завищеною, оскільки дана справа незначної складності, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, тому її складання не вимагає значного часу. Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «ЕЙС» до суми 4000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. З огляду на викладене, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3538 грн 49 коп. понесених і документально підтверджених судових витрат, як складаються з судового збору (538 грн 49 коп.) та витрат, пов`язаних з розглядом справи (3000 грн).

Outcome: partial