Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник Реслер Юлія Вікторівна звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з повнолітніх дітей на утримання матері, у якій просить стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] на утримання матері в розмірі мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (2361 грн.) на користь [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] на утримання матері в розмірі мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (2361 грн.) на користь [PERSON] , [INFO] . Суд своєю ухвалою від 24.06.2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначив судовий розгляд справи без повідомленням сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. 31.07.2025 року представник-адвокат Белла Т.А., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] подала до суду відзив (вх.№5620), у якому просить у задовленні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів відмовити. 12.08.2025 року представник Реслер Ю.В. , яка діє в інтересах позивача [PERSON] подала до суду заперечення на відзив (вх.№5912) у яких представник позивача просить позов [PERSON] про стягнення аліментів з дітей на її утримання задовольнити повністю. Розгляд справи призначено на 13:30 годину 25.09.2025 року У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги про стягнення аліментів з доньки [PERSON] та сина [PERSON] на утримання [PERSON] підтримали у повному обсязі. Просять позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві (вх.№ 4211) за наявними та встановленими у справі доказами. Зазначили, що для проживання [PERSON] необхідно 1000 грн. на ліки, 1000 грн. на комунальні услуги, а пенсія складає 3300 грн., а діти мають можливість її утримувати, поскільки дочка займається наданням косметичних процедур, син працює за кордоном. У судовому засіданні представник-адвокат Белла Т.А., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала. Просила у задовленні позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлених вимог не визнала та пояснила, що у них з мамою складні стосунки, поскільки мама майже ніколи не турбувалася дітьми (нею і братом). Коли були маленькі, не мали достатньо одягу, особливо у зимній час, погано харчувалися. Натомість, мама часто вживала алкоголь і, на нього, знаходила кошти. Майже весь час ними опікувалася бабуся. Однак, незважаючи на це, відповідачі добровільно допомагають мамі, зокрема придбали дрова для опалення, оплатили операцію у сумі 20000 грн та інші післяопераційні витрати. Вважає, що мама зловживає своїм правом на утримання, поскільки будучи молодою і працездатною людиною, тривалий час не працює і надалі зловживає алкоголем, внаслідок чого має захворювання цироз печінки. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. 24.09.2025 року до суду подав письмові пояснення (вх.№7280) у яких зазначив, що з мамою не спілкується з 2012 року, оскільки [PERSON] як мама не виконувала свої обов`язки, вела аморальний спосіб життя, вживала алкогольні напої. Після 9 класу проживав з сестрою на повному утриманні у бабусі, оскільки під час проживання з мамою, був весь час голодним, не мав зимнього одягу, вдома були постійні п`янки. Наразі має дитину, яку [PERSON] як бабуся жодного разу не бачила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом.. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1, 3 ст. 172 СК України - повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , місце реєстрації: с.Сусково, сільрада Свалявського району, запис №15 від 19.03.1985 року); копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , місце реєстрації: Сусківська сільрада Свалявського району, Закарпатської області, запис №32 від 14.11.1990 року) у графі батько записано [PERSON] , мати - [PERSON] (позивач). Відповідно до ст. 202 СК України - повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Судом встановлено, що позовні вимоги обгрунтовані позивачем з посиланням на те, що вона є інвалідом 3 групи, непрацездатною, отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю, яка витрачається на придбання продуктів харчування, ліків, оплату житлово-комунальних послуг та інших витрат. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на нужденне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку мають можливість надавати її повнолітні діти (відповідачі), які є матеріально забезпеченими. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV - прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2025 році, зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 2361 гривень. При вирішенні спору про утримання дітьми своїх батьків суд бере до уваги отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Позивач має статус пенсіонера, перебуває на обліку у Мукачівському об`єднанному управлінні ПФУ у Закарпатській області, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою №4128 6210 8591 2120 (сума пенсії за період з 01.01.2024 року по 30.04.2025 року). За березень, квітень 2025 року сума нарахування становить 3323 грн.. Тобто, із наданої довідки про розмір пенсії встановлено, що розмір пенсії [PERSON] є не нижчим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячний дохід [PERSON] перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. Також судом встановлено, що позивач має ряд захворювань (здуття живота, загальну слабкість/втому, додано виписку із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] ), сплачує комунальні послуги (додано копії квитанцій, рахунків), купує ліки (додано копії квитанцій, фіскальних чеків з аптеки). Однак, доказів на підтвердження витрат на ліки та речі, інших витрат, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб та доказів необхідності надання сторонньої матеріальної допомоги позивачем не надано. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків суд враховує, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 12.09.2025 року суду пояснила, що все своє дитинство пробула у бабусі. Було дуже важко, тому що мама випивала ціле дитинство. Коли вона потрапляла у лікарню, мама до неї не приходила. Називати її мамою вона не хоче. Свідок [PERSON] , яка була 12.09.2025 року допитана у судовому засіданні суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її невісткою (дружиною її сина). Коли [PERSON] прийшла до них із сином, її прийняли як свою рідну. З мамою вони тоді не спілкувалися. Коли [PERSON] потрапила у лікарню, то доглядала за нею вона (свекруха), мами не було поряд і вона не приходила до доньки у лікарню, яка місяць провела у реанімації. Оцінивши надані суду докази, обставини справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, враховуючи, що обов`язок стягнення аліментів з повнолітніх дочки, сина на утримання матері не є абсолютним та повнолітні дочка, син можуть бути звільнені від його виконання, суд не знаходить підстав для задоволення позову та доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. В частині розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; п. 6 ч. 2 ст. 141 ЦПК України - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України - якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), а тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.т 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: dismissed