Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви У червні 2025 року ТОВ «ФК«Ейс» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 19 195 грн 80 коп., з яких: заборгованість зі тілом кредиту в розмірі 13 800 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 5 395 грн 80 коп., а також судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 18.01.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 13 800 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в 0,69% в день й кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 07.06.2022. Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Згодом були укладені декілька договорів факторингу, відповідно до яких останньою юридичною особою, яка набула право грошової вимоги за вказаним кредитним договором є позивач у справі. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 19 195 грн 80 коп., з яких: заборгованість зі тілом кредиту в розмірі 13 800 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 5 395 грн 80 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Зазначає, що кредитний договір підписано одноразовим ідентифікатором, однак позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме відповідач підписав договір. Відповідач не підтверджує факт реєстрації в системі «Манівео», не надав жодної згоди на укладення договору та не володів логіном, паролем чи мобільним номером, до якого прив`язано обліковий запис. Правонаступництво у справі базується на договорі факторингу, однак реєстр права вимог не подано повністю, натомість надано витяг з технічно прихованими даними, що не дозволяє суду пересвідчитись у дійсності передачі саме цієї вимоги. У договорі зазначена базова річна процентна ставка 474,50%, що є надмірною, неспівмірною та такою, що суперечить принципам добросовісності (ст. 3, 627, 1048 ЦК України), а також вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 116). 08.09.2025 представник позивача надіслав додаткові пояснення у справі, які зводяться щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі (а.с. 136). Доводи сторін у справі Представник позивача у судове засідання не прибув, просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.01.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 13 800 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в 0,69% в день й кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 07.06.2022 (а.с. 12 зворот). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на рахунок [PERSON] кредитні кошти в розмірі 13 800 грн (а.с. 17). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу, а 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2023, укладені додаткові угоди до договору факторингу, відповідно до умов яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 22, 28, 33, 34, 41, 41 зворот). 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 35, 58, 58 зворот). 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 45, 54, 54 зворот). Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 19 195 грн 80 коп., з яких: заборгованість зі тілом кредиту в розмірі 13 800 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 5 395 грн 80 коп. (а.с. 21). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Матеріалами справи підтверджується, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц, Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12). Висновки за результатами розгляду позовної заяви За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Кредитодавець свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а відповідач, у свою чергу, не повернув своєчасно кредитні кошти, і станом на день звернення позивача до суду із зазначеним позовом існує заборгованість за кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними, допустимими і достатніми доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Є необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме відповідач підписав договір, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи. Зокрема, заявкою відповідача на отримання кредиту, у якій відповідач вказав свій мобільний номер телефону, email та інші дані. Кредитний договір підписано одноразовим ідентифікатором, який надійшов на номер мобільного телефону відповідача. Листом АТ «Універсал Банк» від 19.08.2025 підтверджено, що у банку на ім`я відповідача емітована платіжна картка № [NUMBER] та у період з 18.01.2022 до 23.01.2022 на зазначену банківську картку був зарахований платіж в розмірі 13 800 грн (а.с. 10, 15, 132). Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Указаний критерій застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2500 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: approved