Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.08.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , був розірваний шлюб. У даному шлюбі було народжено двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти продовжують проживати разом із позивачкою, а відповідач проживає окремо. Згідно рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25.08.2020 р. відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти у розмірі у розмірі 1\\3 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 02.07.2020 до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказала, що старша донька [PERSON] , досягла повноліття [INFO] , проте 27.07.2024 р. вона була зарахована у якості курсанта на 1 курс Харківського національного університету внутрішніх справ на денну форму навчання за державним замовленням (копія довідки №20/1045 від 19.11.2024 р.) і продовжує навчання. Також зазначила, що повнолітня дочка сторін [PERSON] продовжує навчання і не має можливості працювати у зв`язку із денною формою навчання, а отже потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати, як позивачка, так і відповідач. Оскільки донька проживає разом із матір`ю і знаходиться на повному утриманні останньої, а відповідач, який є працездатною особою та має можливість надавати таку допомогу, позивач вважає, що аліменти у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, будуть достатніми для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки із всіх видів заробітку (доходу), які, на її думку, є необхідними для забезпечення належного утримання спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] . Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року відкрито провадження по справі у спрощеному порядку з повідомленням(викликом) сторін. 19 серпня 2025 року відповідач надав відзив на позовну заяву, де вказав, що з позовною заявою погоджується частково, зважаючи на наступне. Зазначає, що заперечує щодо призначення аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі, який просить позивач, оскільки дитина навчається на денній формі навчання за державним замовленням, отримує стипендію. Крім того, позивачем не було надано інформацію про вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також вказав, що має проблеми зі здоров`ям, які потребують постійного лікування. Відповідач не відмовляється від сплати аліментів, однак вважає, що сума на утримання у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно є занадто великою. У зв`язку з чим, вважає, що достатнім розміром аліментів є сума у розмірі 1/12 від всіх видів заробітку на утримання [PERSON] . Враховуючи викладене, відповідач не заперечує проти стягнення з нього 1/4 частки із всіх видів заробітку (доходу), на утримання [PERSON] , та пропонує стягувати з нього 1/12 аліменти у розмірі 1/12 від всіх видів заробітку на утримання [PERSON] . Представник позивача до суду не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі. Не заперечує щодо винесення судового рішення про задоволення позовних вимог на умовах, визначених у відзиві на позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позицію, яка була викладена ним у відзиві на позовну заяву. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.05.2024. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.08.2007. Згідно з довідкою № 20/1045 від 19.11.2024, [PERSON] є керсантом 1 курсу (денна форма навчання за державним замовленням) Харківського національного університету внутрішніх справ, ІV рівня акредитації . Зараховано на навчання 27.07.2024. Передбачений термін закінчення навчання - липень 2028 року. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частин 3, 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18. У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд зазначає, що відповідач є здоровим та працездатним, на утриманні інших дітей не має, а тому повинен виконувати обов`язок по утриманню дітей, законом встановлено його обов`язок надавати їм матеріальну допомогу. З огляду на викладене, враховуючи пріоритет інтересів дітей, рівність обов`язку обох батьків щодо їх утримання, стан здоров`я сторін, їх матеріальне становище та сімейне становище, зокрема, достатність матеріального становища відповідача, часткове визнання позову останнім, вік дітей, на утримання яких стягуються аліменти, наявність потреб в утриманні, підвищення цін та ріст рівня мінімальних соціальних гарантій, суд вважає, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку [PERSON] буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі по 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Також, у зв`язку з тим, що повнолітня [PERSON] перебуває на денній формі навчання, позивач обґрунтувала в чому саме полягає потреба у матеріальній допомозі, а також враховуючи працездатний вік відповідача, відсутність відомостей про його доходи та про неможливість працювати, а також позицію, викладену останнім у відзиві, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/12 від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір належить компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial