Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:\~ приватний нотаріус\~ Івано-Франківського міського нотаріального округу\~ Дузінкевич Лілія Богданівна, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків Зоряна Іванівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] позичила в борг [PERSON] гроші в розмірі 134 000 грн., що підтверджується власноруч написаними розписками. Так, відповідно до розписки від 27 жовтня 2016 року [PERSON] позичив у позивачки гроші в розмірі 56 000 грн. і в рахунок сплати боргу зобов`язався переоформити на неї належну йому квартиру. 15 листопада 2016 року [PERSON] позичив у позивачки в борг гроші в розмірі 81 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 листопада 2005 року належала квартира [ADDRESS] . Так як [PERSON] , не міг повернути позивачці позичені кошти він зобов`язався в рахунок погашення боргу переоформити на неї належну йому квартиру. На підтвердження дійсних намірів, [PERSON] 22 листопала 2016 року склав на ім`я позивачки заповіт, яким заповідав належну йому вищезазначену квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Торос Я.М. [INFO] [PERSON] помер, і в 2018 році позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після його смерті. Однак, після звернення до нотаріальної контори позивачці стало відомо, що квартира не належить померлому. 16 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. 13 вересня 2017 року цей договір було розірвано і в цей же день, 13 вересня 2017 року за договором купівлі-продажу [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу\~ Сопків З.І. В подальшому, 24 жовтня 2017 року [PERSON] продала квартиру [PERSON] . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. Вважає, що укладення вищезазначених договорів купівлі-продажу відбулося з метою уникнення з боку [PERSON] цивільної відповідальності по борговим зобов`язанням перед позивачкою, що в свою чергу підтверджує той факт, що вказані договори купівлі-продажу нерухомого майна не мають на меті настання реальних наслідків правочину, а є лише фіктивними угодами та інструментом для уникнення цивільної відповідальності [PERSON] . Після укладання договору купівлі-продажу з [PERSON] . [PERSON] продовжив проживати в спірній квартирі та залишився в ній зареєстрований, що свідчить про штучність укладеного договору. Більш того, [PERSON] помер саме в спірній квартирі, це підтверджується викликом швидкої за даною адресою. Позивачкою зазначається, що так як з боку [PERSON] , виникли боргові зобов`язання перед [PERSON] виконання яких було забезпечено належною йому спірною квартирою, є обгрунтовані підстави вважати, що [PERSON] , умисно було введено в оману сторін по справі. Враховуючи наведене просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 13 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків Зоряною Іванівною. Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , укладений 24 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Лілією Богданівною. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності, проведений державним рестратором приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Лілією Богданівною на підставі рішення №37724718 від 24.10.2017 року. 24.09.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ним викладено заперечення на позов в частині його вимог та підстав, заявлених в суді першої інстанції при поданні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13.09.2017р. посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. Позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що [PERSON] , як продавець діяли недобросовісно при укладенні оспорюваного договору, вводив в оману третю сторону щодо фактичних обставин правочину чи що у них, як сторін договору був спільний умисел при його укладенні на створення інших правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу майна. Тобто сторона позивача не надала будь-яких доказів фіктивності оспорюваного договору, а саме, що вчиняючи фіктивний правочин, обидві сторони, тобто [PERSON] , та відповідач, мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, що вони не мали на меті встановлення правових наслідків. За обставинами справи, оспорюваний договір укладається після того, як [PERSON] , уклав спадковий договір, за яким набувачем був її чоловік [PERSON] , тобто за життя [PERSON] , вчиняв дії які підтверджують його намір за кошти відчужити квартиру на користь іншої особи. Позивачка стверджує, що [PERSON] , мав перед нею заборгованість у розмірі 134000 грн., в той же час, спірна квартира коштувала набагато дорожче, тобто її ціна була набагато більшою, ніж зобов`язання, про які зазначає позивачка. Відповідачем зазначається, що вони не були близькими родичами з продавцем квартири, він придбав квартиру за ринковою ціною. Одже, позивачкою не доведено існування жодних обставин, які б у своїй сукупності давали підстави для висновку, що укладаючи 13.09.2017р., оспорюваний договір, [PERSON] , діяв на шкоду комусь. Сторонами договору від 13.09.2017р., є [PERSON] , та [PERSON] , позивач [PERSON] , не є стороною оскаржуваного договору. Позивач у позові посилаючись на фіктивність оскаржуваного договору зазначила, що вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений з метою невиконання боргових зобов`язань [PERSON] перед нею, внаслідок чого її права як кредитора як зважає позивач, були порушені. Стороною позивача так не були надані оригінали розписок (на які позивач посилається у позові) до суду першої, апеляційної касаційної інстанції. Відтак позивач не підтвердила факт наявності непогашених боргових зобов`язань [PERSON] , перед [PERSON] на час його смерті, і як наслідок позивач так і не змогла довести недобросовісності [PERSON] при відчуженні квартири. Враховуючи наведне просить суд відмовити у задовленні позову. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2022 року, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Барана Василя Володимировича залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2022 року залишено без змін. Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 червня 2024 року касаційну скаргу [PERSON] , яка підписана представником [PERSON] , задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13 вересня 2017 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , скасовано та передано справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24 жовтня 2017 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , та скасування запису про державну реєстрацію права власності, проведеного приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Лілією Богданівною, змінено та викладено їх мотивувальні частини в цій частині позовних вимог у редакції цієї постанови. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2024 року\~ залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:\~ приватний нотаріус\~ Івано-Франківського міського нотаріального округу\~ Дузінкевич Лілія Богданівна, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків Зоряна Іванівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними, в якості співвідповідача Івано-Франківську міську раду Івано-Франківської області. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області просила суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус\~ Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. в судове засідання не з`явилась. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, згідно Розписки (складеної російською мовою) від 27.10.2016 року (т.1, а.с. 11),\~ [PERSON] зобов`язався в рахунок виплати боргу в сумі 56 950,00 грн. продати квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . За змістом Розписки (складеної російською мовою) від 15.11.2016 року (т.1, а.с.12) [PERSON] надав запевнення в тому, що суму у 81 тис. грн. поверне протягом тижня. Згідно копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Торос Я.М. від 22.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №411, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] заповідає [PERSON] (а.с.71). Зазначений заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі за №59843228 (а.с.72). 16.12.2016 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) укладено спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич Л.Б. відповідно до якого набувач зобов`язується виконувати передбачені за цим Договором розпорядження Відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належне Відчужувачу майно, я саме: квартиру [ADDRESS] (далі-Предмет Договору) (т.1, а.с.106-107). На зазначеному договорі міститься відмітка нотаріуса про те, що 13.09.2017 року договір розірвано. Згідно Розписки від 14.04.2017 року (складеної російською мовою) (т.1, а.с.13), наданої [PERSON] , [PERSON] брав зобов`язання в рахунок погашення заборгованості в сумі 134 000,00 грн. укласти договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] до 25.04.2017 року. Згідно копії Договору про розірвання договору, посвідченого\~ приватним нотаріусом Дузінкевич Л.Б. від 13.09.2017 року [PERSON] та [PERSON] \~ укладено зазначений договір відповідно до якого сторони, цим договором розірвали Спадковий Договір, щодо квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. 16 грудня 2016 року за реєстром №1617. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №76102798, виданої 16.12.2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б., квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] . Сторони заявляють, що не мають претензій одна до одної (т.1, а.с.107). Із надісланих приватним нотаріусом Дузінкевич Л.Б. копій матеріалів щодо укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ,\~ вбачається, що 13 вересня 2017 року між громадянином [PERSON] (Продавець) та громадянкою [PERSON] (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. та зареєстровано в реєстрі за №5729 (надалі також «Договір від 13.09.2017 року») (т.1 а.с.135). За змістом пункту 1 Договору від 13.09.2017 року гр. [PERSON] передав у власність продав, а гр. [PERSON] прийняла у власність купила квартиру [ADDRESS] . Як вбачається із наданих нотаріусом належним чином завірених копій документів, які складалося та оформлялося сторонами та нотаріусом при укладенні вищезазначеного договору (а.с. 135-146), укладенню Договору від 13.09.2017 року передувала: - заява [PERSON] , [INFO] , про належність йому квартири на праві особистої приватної власності, здійснення продажу вперше, підписана ним власноручно; - нотаріальна заява [PERSON] , який надав згоду дружині [PERSON] на купівлю квартири. В матеріалах справи нотаріуса наявні документи на підтвердження права власності [PERSON] на спірну квартиру (а.с.137-139), копії паспортів продавця та покупця. З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.09.2017 року вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 02.11.1993 року та свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2005 року належала квартира [ADDRESS] , в розмірі частки 1/1, а також на підставі свідоцтва про право власності б/н від 27.04.2007 року, у розмірі частки 1/1 належав гараж [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі в м.Івано-Франківську (т.1, а.с.61-62). Із надісланих приватним нотаріусом Дузінкевич Л.Б. копій матеріалів щодо укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ,\~ вбачається, що 24 жовтня 2017 року між громадянкою [PERSON] (Продавець) та громадянином [PERSON] (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за №1177 (а.с.101). За змістом пункту 1 Договору від 24.10.2017 року продавець за плату передала у власність покупця продала, а покупець прийняв у власність та оплатив відповідно до умов цього договору купив квартиру [ADDRESS] . Як вбачається із наданих нотаріусом належним чином завірених копій документів, які складалися та оформлялися сторонами та нотаріусом при укладенні вищезазначеного договору (а.с. 102-105), укладенню Договору від 24.10.2017 року передувала: - нотаріальна заява [PERSON] про надання згоди дружині [PERSON] на продаж квартири; - нотаріальна згода [PERSON] на ім`я її чоловіка [PERSON] на купівлю квартири; - звіт про оцінку майна. У зв`язку з укладенням Договору від 24.10.2017 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37724718 від 24.10.2017 року (а.с.14). З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.12.2017 року вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 02.11.1993 року та свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2005 року належала квартира [ADDRESS] . В подальшому на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 5729 від 13.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., 13.09.2017 року, номер запису 22308267, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . Крім того, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. 24.10.2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37724718 на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (т.1, а.с.14-18). Відповідно до копії довідки КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» від 21.02.2018 року [PERSON] з 06.10.1976 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та 23.10.2017 року знятий з реєстрації у м.Київ (т.1 а.с.169). Згідно довідки № 2280/02-14 виданої 20.08.2018 року Першою державною Івано-Франківською нотаріальною конторою спадкоємцем до майна померлого на день видачі довідки є [PERSON] . Як вбачається з відповіді Першої Івано-Франківської нотаріальної контори № 36989/02-14 від 22.11.2018 року після смерті [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] була заведена спадкова справа № 203/2018. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 травня 2019 року у справі №344/9733/17 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою закрито на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України. Із копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.06.2021 року вбачається, що 16 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу - Дузінкевич Л.Б. 13 вересня 2017 року цей договір було розірвано (т.1 а.с.93 на звороті) і в цей же день, а саме 13 вересня 2017 року за договором купівлі-продажу [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу - Сопків З.І.(т.1 а.с.92 на звороті). В подальшому, 24 жовтня 2017 року [PERSON] продала квартиру [PERSON] , і даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. .(т.1 а.с.92 на звороті). На виконання ухвали суду від 24.09.2024 року державним нотаріусом Дмитрук С.Д. надано суду копію спадкової справи №203/2018 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Так, із спадкової справи №203/2018 року вбачається, що 22 листопала 2016 року [PERSON] склав на ім`я [PERSON] заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Торос Я.М., яким заповідав їй належну йому квартиру [ADDRESS] (т.2, а.с.207). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 22.11.2017 року (т.2, а.с.206 на звороті). 24.03.2018 року [PERSON] звернулась до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На день його смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] , на яке померлий склав заповіт на її ім`я, посвідченого 22.11.2016 року №441 приватним нотаріусом Торос Я.М. Спадщину вона приймає (т.2 а.с.206 на звороті).\~\~ Із інформаційної довідки із спадкового реєстру від 24.03.2018 року вбачається, що\~ 22.11.2016 року приватним нотаріусом Торос Я.М. посвідчено заповіт, номер у спадковому реєстрі 59843228, вчинений на бланку НВХ 412079, номер в реєстрі 411, заповіт у спадковому реєстрі у стані: Чинний. З копії витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі\~ від 24.03.2018 року встановлено, що 24.03.2018 року у Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі 24.03.2018 року зареєстрована спадкова справа №62189756 (номер у нотаріуса 203/2018) після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (т.2 а.с.213 на звороті). Як вбачається з довідки державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. від 20.08.2018 року на день видачі довідки, спадкоємцем до майна померлого є [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.215 на звороті). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 ЦК України, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19, провадження № 61-1272св20). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі). У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-17511св19). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що\~ померлий [PERSON] та відповідач [PERSON] \~ не є родичами. Факт передання коштів за договором купівлі-продажу квартири підтверджений сторонами та засвідчений приватним нотаріусом Сопків З.І. Ціна продажу квартири відповідає оцінці майна. На момент укладення оспорюваного правочину будь-які арешти\~ на майно [PERSON] накладені не були. Будь-які заборони на відчуження були відсутні, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Сам по собі момент вчинення оспорюваних правочинів (до ухвалення судового рішення про стягнення коштів на погашення сплачених боргів) як обставина, що дозволяє кваліфікувати правочини як такі, що вчинені на шкоду кредитору, не може свідчити про намір приховати майно від виконання судового рішення у майбутньому. Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду 21 квітня 2023 року у справі № 569/3958/21 (провадження № 61-11119св22). Отже, наведені обставини,\~ свідчать про те, що оспорюваний правочин не має ознак фраудаторного договору, тобто такого, що вчинений боржником на шкоду кредитору. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 456/604/17 (провадження № 61-320св21)). Суд вважає, що позивачкою не доведено належними доказами, що дії\~ [PERSON] щодо укладення такого договору свідчать про зловживання правами стосовно кредитора. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог, а тому позов є безпідставним. За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed