Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою,\~у якій\~просить \~стягнути з\~відповідача заборгованість за Кредитним договором №18.04.2024-100002831 від 18.04.2024 у розмірі 18596,43 грн, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов обґрунтовано обставинами: 18.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №18.04.2024-100002831, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 11000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Всупереч умовам Договору, відповідач виконав свої зобов`язання лише частково, в результаті чого утворилась заборгованість у зазначеному вище розмірі. Позиція відповідача У встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 25.07.2025 позовна заява отримана судом. 29.07.2025 ухвалою судді провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач відзив на позов не подав. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем. 18.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №18.04.2024-100002831, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Істотні умови договору встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною оферти. Так, у Заявці, яка підписана одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», визначаються такі істотні умови: сума кредиту - 11000 грн, строк кредиту - 70\~днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 26.06.2024, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1%\~за 1\~(один)\~день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, денна процентна ставка 0,93%, проценти (економічна сутність плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1650 грн, ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 11340,65%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 18128,58 грн, загальні витрати за споживчим кредитом 7128,58 грн. В Заявці також передбачена неустойка. Так, відповідно до п. 13 неустойка складає 110 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п. 14, розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. До Заявки додається також Паспорт споживчого кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.4.1. Кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49XX-XXXX-2317. Так, позивачем на підтвердження перерахування суми кредиту відповідачу надається копія квитанції, відповідно до якої на номер платіжного інструменту 414949*17 було перераховано 11000 грн з призначенням платежу «Видача за договором №18.04.2024-100002831», дата та час операції 18.04.2024 16:51. Також позивачем надається договір №4507 від 01.11.2020 про надання послуг в системі Liqpay між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «Споживчий центр» про дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи Liqpay. Позивачем надається Довідка-розрахунок, за змістом якої заборгованість [PERSON] по кредитному договору складає: 10564,29 грн основний борг, 5282,14 грн проценти, 2750 грн неустойка. Разом 18\~596,43 грн. Проценти нараховані з 18.04.2024 по 26.06.2024. Детального розрахунку заборгованості з урахуванням часткових оплат відповідачем позивач не надає. З огляду\~на те,\~що справа\~розглядається у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без виклику\~сторін та\~без проведення\~судового засідання, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи\~здійснюється в\~порядку письмового\~провадження за\~наявними у\~справі матеріалами,\~якщо цим\~Кодексом не\~передбачено повідомлення\~учасників справи.\~У такому\~випадку судове\~засідання не\~проводиться. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Щодо виконання зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані фінансовою установою в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є розрахунковим документом (зокрема, Постанова ВС КЦС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц). У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». V. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо укладення кредитного договору. Суд вважає підтвердженим факт укладання Кредитного договору №18.04.2024-100002831 від 18.04.20244 з огляду на таке. По-перше, відповідач погодився з умовами вказаного Договору, про що свідчить наявність електронного підпису одноразового ідентифікатору для підписання договору. Крім того, відповідачем було підписано також Заявку, Паспорт споживчого кредиту та інші складові оферти. Також встановлено, що позикодавцем виконані умови договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу. Таким чином, позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору та перерахування коштів на вказаний рахунок відповідача. Щодо стягнення заборгованості за процентами. Позивачем не надано розрахунку заборгованості, зокрема і за відсотками, що унеможливлює підтвердження або спростування судом заявленого до стягнення розміру процентів. Самостійно провести обрахунок суд також позбавлений можливості, адже за даними позивача 07.05.2024 відповідачем була проведена оплата на суму 4285,71 грн (підтвердження цьому у справі відсутні), однак яка сума та в яку чергу пішла на погашення заборгованості по процентам/неустойці/тіла кредиту, - встановити неможливо. Крім того, відсутність належного розрахунку унеможливлює встановлення реального проценту за користування кредитом. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Відтак, суд вважає недоведеною вимогу про стягнення заборгованості за процентами. Щодо стягнення заборгованості за неустойкою. Наразі, в законодавчому полі існують дві контроверсійні норми щодо можливості стягнення неустойки із позичальника. Так, відповідно до п. 18 Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Водночас 22.11.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого, були внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування». Так, Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доповнено пунктом 6, відповідно до якого споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення\~лише у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Враховуючи, що в даній справі Договір було укладено 11.07.2024, тобто після тридцятого дня з дня набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто після 23.01.2024, то в такому разі на відносини за цим договором не поширюється дія п. 6 викладеного вище, відповідно, - позичальник не звільняється від відповідальності за прострочення. \~У\~рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012\~вказано, що «згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше.\~Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Такий спосіб вирішення колізії норм\~ЦК\~із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм\~ЦК\~над нормами інших законів, підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 у справі № 6-59цс13, постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). За правилами подолання колізій спеціальна норма, а також норма, що прийнята пізніше, може застосовуватись лише якщо нормативно-правові акти мають однакову юридичну силу. У разі, якщо нормативно-правові акти мають різну юридичну силу, то пріоритет має акт вищої юридичної сили. В такому випадку, навіть не зважаючи на те, що нарахована неустойка не перевищує половини суми, одержаної відповідачем, що відповідає ЗУ «Про споживче кредитування» (зі змінами від 22.11.2023), на переконання суду, пріоритет мають норми ЦК України, який має вищу юридичну силу (як основний нормативно-правовий акт цивільного законодавства, та як кодифікований законодавчий акт) перед іншими нормативно-правовими актами. Відтак, вимоги в частині стягнення заборгованості за неустойкою задоволенню не підлягають. З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10\~564,29 грн. Іншу частину позовних вимог щодо стягнення процентів та неустойки, суд вважає недоведеною та безпідставною. VІ. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем\~судових витрат\~у вигляді\~судового збору\~в розмірі\~2422,40\~грн підтверджується\~платіжною інструкцією\~№ СЦ00029034 від 24.07.2025. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 10564,29 грн стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1380,80 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено на суму 18596,43 грн, а задоволено 10564,29 грн, тобто на 57 % (10564,29 х 100 % /18596,43 = 57 %). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1380,80 грн судового збору (2422,40 х 57 %/100%).

Outcome: partial