Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

13.08.2025\~року [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що у березні 2005 року позивач вперше одружився із відповідачем [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у шлюбі у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя у них не складалося та через тривалі непорозуміння, психологічну несумісність, конфлікти за позовом відповідача рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17.08.2017 року по справі №347/1459/17 шлюб між сторонами було розірвано. Одночасно за рішенням суду залишено неповнолітніх дітей на проживанні з матір`ю. Позивач стверджує, що фактично вони спільно не проживали та мали своє особисте життя, проте у 2022 році розпочалася повномасштабна збройна агресія російської федерації, оголошено воєнний стан. Позивач був призваний на військову службу за мобілізацією. Проходив військову службу у ЗСУ фактично з перших днів активних бойових дій із 2022 року у складі військової частини [NUMBER] . В той час вони із відповідачем вже спілкувалися та вирішили відновити стосунки. 28.06.2022 року між сторонами за їх взаємною згодою було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області за актовим записом № 24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Проте, позивач вважає, що таке «відновлення» шлюбних стосунків виявилося помилкою. Нормальні стосунки тривали зовсім недовго. Сторони почали все більше конфліктувати, майже припинили спілкування, абсолютно стали чужими один одному та втратили почуття поваги і любові. Вони мають різні характери і цінності, погляди на розвиток сімейних стосунків та побут. У той час відповідач виїжджала за кордон і досить суттєво допомагала дітям. Але спроби збереження шлюбу виявилися марними. Згодом він довідався, що відповідач зовсім не самотня. Після розмов між ними, було з`ясовано, що фактично [PERSON] має іншого чоловіка, що призвело до повного розриву їхніх стосунків. Вони припинили вести спільне господарство і спільно проживати. Позивач продовжував проходити військову службу, не звертаючись стосовно розірвання шлюбу, хоча сторони вже погодили спільно таке рішення. 17.07.2025 року позивача було звільнено з військової служби за станом здоров`я та 22.07.2025 року за наказом № 203 по військовій частині [NUMBER] виключено зі списків особового складу військової частини, що підтверджується копією наказу №203 від 22.07.2025 року (а.с.11). Після звільнення [PERSON] з військової служби сторони остаточно вирішили розірвати шлюб, підставами для чого слугували відсутність прагнення сторін до взаємодопомоги, підтримки і відсутність бажання бути разом. Шлюб набув формального характеру і збереження сім`ї наразі є неможливим. Окрім спільних дітей, при тому, що син [PERSON] досяг повноліття і фактично спільно з батьками не проживає, сторони вже нічого не поєднує, примирення неможливе. Подальше перебування у шлюбі із відповідачем принижує гідність позивача та спричиняє невизначеність його майбутнього, психологічні переживання, суперечить інтересам сторін. За змістом ч.2, п.4 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження малозначні справи, в тому числі справи про розірвання шлюбу. Ухвалою Косівського районного суду від 14.08.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. На підставі даної ухвали відповідачу було надано термін для подачі відзиву або інших клопотань пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач у своїй позовній заяві просить розгляд справи провести без його участі. Відповідач в судове засідання не прибула, звернулась до суду із заявою, в якій просить розглядати справу у її відсутності, повністю визнає позовні вимоги. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення з огляду на нижче наведене. Судом встановлено, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач погоджується на розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11: охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved