Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У травні 2024р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 30-33) до відповідачів: Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка В.Г. (далі по тексту - відповідач 1), Державного підприємства (ДП) «Сетам» (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: - визнати недійсним правочин з продажу майна [PERSON] - автомобіля, марки «Renault», модель «Megane», рік випуску: 2010; номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , на аукціоні «Сетам», що відбувся 20 травня 2024р., номер лоту [NUMBER] ; - стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 20000,0 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належав вищезазначений автомобіль. В межах виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 760/7897/22 виданого 24 квітня 2024р. Солом`янським районним судом м. Києва було здійснено 20 травня 2024р. електронний аукціон (торги), на яких було продано належний позивачу автомобіль. На думку позивача зазначений правочин з продажу його автомобіля є недійсним, у зв`язку з тим, що на час проведення торгів рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р. по цивільній справі № 760/7897/22, не набрало законної сили, оскільки було оскаржено позивачем в судовому порядку, про що було відомо приватному виконавцю - відповідачу 1, у якого в провадженні перебувало виконавче провадження № [NUMBER], однак в порушення положень ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець не зупинив виконавче провадження. Крім того, позивач вважає, що приватний виконавець (відповідач 1) повністю проігнорував порядок звернення стягнення на майно боржника, не здійснював заходи щодо пошуку іншого майна боржника, внаслідок чого його майно було продано, всупереч положень ст. ст. 48, 57 Закону України «Про виконавче провадження», а також за заниженою вартістю, чим було завдано значної шкоди позивачу, як власнику майна (автомобіля), при цьому відповідач 1 навіть не намагався узгодити вартість продажу автомобіля позивача. З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, і просив суд на підставі ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2024р. позов залишено без руху та визначено стороні позивача строк для усунення недоліків. 11 червня 2024р. на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (а.с. 30-33). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. 23 вересня 2024р. на адресу суду надійшов відзив відповідача 1 на позов (а.с. 57-62), в якому відповідач 1 проти позову заперечив, зазначивши, що доводи та аргументи сторони позивача наведені у позові, щодо недійсності правочину з продажу автомобіля позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки 26 квітня 2024р. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на виконання виконавчого листа № 760/7897/22, виданого Солом`янським районним судом м. Києва, та як зазначено у вказаному виконавчому листі рішення суду набрало законної сили 02 квітня 2024р., аналогічні відомості зазначено в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо вказаного рішення суду. При цьому позивачем було подано апеляційну скаргу на вказане рішення Солом`янського районного суду міста Києва, із пропуском строку на апеляційне оскарження, а тому порушень положень ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», зі сторони відповідача 1 не було, оскільки апеляційне провадження було відкрито ухвалою Київського апеляційного суду від 03 червня 2024р., при цьому відповідач 1 звертав увагу суду, що зазначена ухвала апеляційної інстанції від 03 червня 2024р. на адресу приватного виконавця не надсилалася, оскільки приватний виконавець не є учасником вказаної цивільної справи № 761/18947/24. Натомість в силу положень ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язком [PERSON] , як боржника за виконавчим провадженням було повідомити приватного виконавця про обставини, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій. Однак, жодних повідомлень від [PERSON] про вказані обставини приватному виконавцю не надходило. Твердження позивача, що приватним виконавцем не були дотримані положення ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковими, та спростовуються матеріалами виконавчого провадження. Також відповідач 1, вважає, що доводи позивача про начебто порушення порядку проведення оцінки його автомобіля також не відповідають дійсності, оскільки на спростування висновку суб`єкта оціночної діяльності не було надано жодного доказу, як і не оскаржувався звіт про оцінку автомобіля. Наведені позивачем витяги з вебсайту «Auto.Ria» не спростовують інформації, отриманої суб`єктом оціночної діяльності із вказаного вебсайту щодо вартості автомобіля. Одночасно у відзиві на позов, відповідач 1 клопотав перед судом про залучення до участі у справі, в якості третіх осіб: стягувача за виконавчим провадженням № [NUMBER] - [PERSON] , та особу, яка придбала з прилюдних торгів автомобіль позивача - [PERSON] . Відповідь на відзив відповідача 1 на позов, стороною позивача не подавалась. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024р. було залучено до участі у справі, в якості третіх осіб: [PERSON] (далі по тексту - третя особа 1), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 2). 22 січня 2025р. на адресу суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову (а.с. 160-163), в якій сторона позивача просила суд: - визнати недійсним правочин з продажу майна [PERSON] - автомобіля, марки «Renault», модель «Megane», рік випуску: 2010; номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , на аукціоні «СЕТАМ», що відбувся 20 травня 2024р., номер лоту [NUMBER] (далі по тексту - вимога № 1); - стягнути з відповідача 1 на користь позивача 159063,0 грн. отримані від продажу автомобіля, марки «Renault», модель «Megane», рік випуску: 2010; номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , на аукціоні «СЕТАМ», що відбувся 20 травня 2024р., номер лоту [NUMBER] (далі по тексту - вимога № 2); - стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 20000,0 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір (далі по тексту - вимога № 3). 22 січня 2025р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов від третьої особи 1, яка заперечувала проти задоволення позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 30 червня 2025р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов, від третьої особи 2, яка проти задоволення позову заперечила. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у позові, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову, просив суд позов задовольнити. Відповідач 1 проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов, просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи проти позову заперечив, з підстав наведених у письмових поясненнях. Відповідач 2, третя особа 2, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судові засідання своїх представників не направили, поважності причин неявки не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність представників відповідача 2, третьої особи 2. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача 1, представника третьої особи 1, розглянувши подані сторонами, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р. по цивільній справі № 760/7897/22, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 138516,14 грн., в тому числі: з 85708,80 грн. - тіла позики; 52807,34 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; 1379,40 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви; 4000,0 грн. судових витрат на правничу допомогу. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. 24 квітня 2024р. Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 760/7897/22, на примусове виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р. по цивільній справі № 760/7897/22. Зазначений виконавчий лист, в силу положень п. 6) ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» містить відомості про дату набрання рішенням законної сили - 02 квітня 2024р. 26 квітня 2024р. постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка В.Г. відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1, в межах примусового виконання виконавчого листа було виявлено, що станом на 26 квітня 2024р. загальна сума залишків на рахунках боржника [PERSON] становить 209,8 грн. та 0,63 дол. США. 26 квітня 2024р. стягувачем [PERSON] було подано приватному виконавцю заяву про призначення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки виявленого майна боржника - автомобіля марки «Renault», модель «Megane», рік випуску: 2010; номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , та зазначено, що сторони не дійшли згоди щодо вартості цього майна. Зазначене майно боржника було оцінено шляхом залучення суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Енфілд Консалт». Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу - автомобіля марки «Renault», модель «Megane», рік випуску: 2010; номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] від 26 квітня 2024р. ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ становить 159063,0 грн. Відповідний Звіт був надісланий приватним виконавцем боржнику 29 квітня2024р., що не оспорювалося стороною позивача. 28 травня 2024р. приватним виконавцем (відповідачем 1) було складено Акт про проведення електронного аукціону (торгів) у виконавчому провадженні № [NUMBER], відповідно до якого торги відбулися 20 травня 2024р. та переможцем торгів було визначено - третю особу 2. Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 червня 2024р. по цивільній справі № 760/7897/22, поновлено представнику відповідача [PERSON] адвокату Мишастому А.О. строк на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р.; відкрито апеляційне провадження в цивільній справі за апеляційною скаргою представника відповідача [PERSON] адвоката Мишастого А.О. на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р., по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 червня 2024р. по цивільній справі № 760/7897/22 призначено справу до розгляду в приміщенні Київського апеляційного суду на 08 липня 2024р. Постановою Київського апеляційного суду по цивільній справі № 760/7897/22 від 23 вересня 2024р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р., в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог; рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р. в частині загального розміру заборгованості за договором позики, і в частині розподілу судових витрат між сторонами змінено, зменшено загальний розмір заборгованості за договором позики № 15/07/19-1 від 15 липня 2019р., який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] з 138516,14 грн. до 85708,80 грн., судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду з 1379,40 грн. до 852,11 грн., витрат на правничу допомогу з 4000,00 грн. до 2000,0 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги - 1280,36 грн. 19 листопада 2024р. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Татарченком В.Г. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, та зазначено за змістом цієї постанови: «за результатами апеляційного перегляду справи сума стягнення за вказаним рішенням суду становила 88560,91 грн. за виконавчим документом на користь стягувача в межах виконавчого провадження фактично стягнено 132901,68 грн. Отже, з урахуванням зменшення суми стягнення постановою апеляційного суду, борг за виконавчим документом стягнено повністю.». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024р. по цивільній справі № 7607897/22, заяву [PERSON] про поворот виконання рішення у цивільній справі № 760/7897/22, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено. Здійснено поворот виконання рішення суду від 29 лютого 2024р. Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/7897/22. В порядку повороту виконання рішення суду від 29 лютого 2024р. Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/7897/22, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 55334,63 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2025р. по цивільній справі № 7607897/22, апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024р. - залишено без змін. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що внаслідок продажу 20 травня 2024р. на прилюдних торгах, належний йому автомобіль було порушено його право власності, оскільки зазначений правочин з продажу його автомобіля є недійсним, у зв`язку з тим, що на час проведення торгів рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р. по цивільній справі № 760/7897/22, не набрало законної сили, оскільки було оскаржено позивачем в судовому порядку, про що було відомо приватному виконавцю - відповідачу 1. Приватним виконавцем не здійснювалися заходи щодо пошуку іншого майна боржника, внаслідок чого його майно було продано, всупереч положень ст. ст. 48, 57 Закону України «Про виконавче провадження», а також за заниженою вартістю. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч. 3 цієї статті визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Окрім цього, частини 2 та 3 ст. 13 ЦК України визначають, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Судом встановлено, що на час відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] (26 квітня 2024р.) та продаж з торгів автомобіля позивача (20 травня 2024р.), апеляційне провадження по цивільній справі № 760/7897/22 Київським апеляційним судом, за апеляційною скаргою [PERSON] відкрито не було, як і не було поновлено строк скаржнику на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 29 лютого 2024р., а тому доводи сторони позивача про недотримання приватним виконавцем (відповідачем 1) положень ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковими. Не заслуговують на увагу і твердження сторони позивача про порушення приватним виконавцем (відповідачем 1) положень ст. ст. 48, 57 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. В судовому засіданні відповідач 1 наголошував, що в ході здійснення виконавчих дій ним були отримані відомості про стан рахунків боржника [PERSON] , та станом на 26 квітня 2024р. загальна сума залишку коштів на рахунках боржника становила 209,80 грн. та 0,63 дол. США, що було недостатнім для сплати суми заборгованості та задоволення вимог стягувача. На спростування зазначених доводів сторони відповідача 1, стороною позивача протягом всього часу розгляду справи в суді не було подано до суду жодного належного і допустимого доказу. Положеннями ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. Однак, як вбачається з матеріалів справи, що 26 квітня 2024р. приватному виконавцю (відповідачу 1) стягувачем (третьою особою 1) [PERSON] було подано заяву про призначення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки майна, в якій стягувач повідомила про те, що вона не дійшла згоди із боржником [PERSON] щодо ціни автомобіля, а тому на підставі ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» автомобіль було оцінено, шляхом залучення відповідачем 1 суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Енфілд Консалт». В судовому засіданні представник позивача не заперечував факту того, що відповідний звіт ТОВ «Енфілд Консалт» про незалежну оцінку вартості автомобіля позивача було надіслано учасником виконавчого провадження, зокрема, і боржнику [PERSON] . Ні, на стадії виконавчого провадження, ні під час розгляду справи в суді стороною позивача не було надано жодних доказів того, що проведення оцінки автомобіля позивача відбулося з недотриманням положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24 листопада 2003р. № 142/5/2092 (у редакції наказу МЮ України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009р.№ 1335/5/1159). Твердження сторони позивача про невірну оцінку (заниження вартості автомобіля) не ґрунтуються на належних доказах, при цьому судом критично оцінюються роздруківки сторони позивача з вебсайту «Auto.Ria», щодо вартості аналогічної моделі автомобіля, оскільки зазначені докази не є належними і допустимими. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога № 1, не ґрунтується на вимогах закону, а тому не підлягає задоволенню. Щодо вимоги № 2, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, враховуючи те, що вимога № 2 є похідною від вимоги № 1. Крім того, в судовому засіданні представник позивача не міг пояснити суду, чом позивач просить стягнути з відповідача 1 - 159063,0 грн. отримані від продажу автомобіля, враховуючи те, що в порядку повороту виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024р. у справі № 760/7897/22, вже було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 55334,63 грн. Відповідно до ст. ст. 137, 141, 142 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову (вимоги №№ 1, 2), то з відповідачів 1, 2 не підлягає стягненню судові витрати (вимога № 3).

Outcome: dismissed