Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що 01 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року № 760/34447/21, яке набрало законної сили 25.08.2022 року шлюб було розірвано. У період шлюбу за кошти, які належали сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності було придбане спірне майно, а саме: - квартира, за адресою: [ADDRESS] загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, складається з трьох житлових кімнат. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер відомостей про речове право: 9516557; дата, час державної реєстрації: 28.04.2015 року, 15:29:47, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 627130680000 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 201, посвідченого Приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. від 28.04.2015; - автомобіль «SUBARU OUTBACK», номер VIN: [NUMBER] , держ. номер [NUMBER] , 2015 року випуску, об`єм двигуна 2457 см.куб., авто зареєстроване та перебуває у користуванні [PERSON] ; - автомобіль «NISSAN ROGUE», VIN: [NUMBER] , держ. номер [NUMBER] , 2015 рік випуску, об`єм двигуна 2488 см.куб., авто зареєстроване за [PERSON] , але керує та користується [PERSON] . Після розірвання шлюбу подружжям не було досягнуто згоди про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач вимушений звернутися до суду. Оскільки, майно було придбане [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визнання права власності по 1/2 частки квартири за кожним, виділення у власність позивача автомобіля «SUBARU OUTBACK» та виділення у власність відповідача автомобіля «NISSAN ROGUE», в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Судові витрати просив залишити за позивачем. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 01 квітня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 405 (а.с. 7). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/34447/21 від 14.07.2022 року позов було задоволено, шлюб сторін було розірвано (а.с. 8-9). Судом встановлено, що за час шлюбу сторонами було набуто таке нерухоме майно: - квартира, за адресою: [ADDRESS] загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, складається з трьох житлових кімнат. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер відомостей про речове право: 9516557; дата, час державної реєстрації: 28.04.2015 року, 15:29:47, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 627130680000 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 201, посвідченого Приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. від 28.04.2015 (а.с. 21-23); - автомобіль «SUBARU OUTBACK», номер VIN: [NUMBER] , держ. номер [NUMBER] , 2015 року випуску, об`єм двигуна 2457 см.куб., авто зареєстроване та перебуває у користуванні [PERSON] (а.с. 29-32); - автомобіль «NISSAN ROGUE», VIN: [NUMBER] , держ. номер [NUMBER] , 2015 рік випуску, об`єм двигуна 2488 см.куб., авто зареєстроване за [PERSON] , але керує та користується [PERSON] (а.с. 24-28). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 161/8116/19 в постанові від 09.07.2021 р., в якій досліджував питання поділу майна подружжя. ВС підкреслив, що конструкція норми статті 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Верховний Суд зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що спірна квартира та два автомобілі є об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі та підлягає поділу між ними. Визначаючи розмір часток при поділі спільного майна подружжя, суд дійшов такого. Статтею 70 СК України врегульовано питання розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Судом встановлено, що за час шлюбу шлюбний договір (контракт) сторони не укладали та домовленості між ними не було, передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток вістуні, а тому при поділі вказаної квартири між подружжям суд виходить з рівності часток сторін у справі в об`єкті спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача в частині розподілу майна підлягають задоволенню, а саме: із визнанням за сторонами в порядку поділу майна права власності по 1/2 частині. Щодо поділу спірних транспортних засобів, суд приходить до висновку, що виділення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність [PERSON] , автомобіля «SUBARU OUTBACK», а у власність [PERSON] автомобіля «NISSAN ROGUE» буде відповідати засадам рівності сторін та не порушить їх права. Приписами частини 3 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням викладеного вище, вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, суд вважає, що придбана квартира та транспортні засоби повинні бути визнані спільним майном подружжя. Враховуючи той факт, що суд визнає квартиру спільним майном подружжя, то поділу вона підлягає на загальних підставах з визнанням за сторонами права власності по 1/2 частині кожному із подружжя. Також, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід виділити у власність [PERSON] , автомобіль «SUBARU OUTBACK», а у власність [PERSON] автомобіль «NISSAN ROGUE». Суд вважає, що саме таким способом має бути поділено майно сторін, тим самим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 68-70 СК України, ст.ст.15, 16, 29, 317, 319, 321 368, 369, 372 ЦК України,

Outcome: approved