Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 60 000 грн, що завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої\~позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що ухвалою\~Червоноградського міського\~суду Львівської\~області від\~05.12.2024\~року суд\~застосував стосовно\~неповнолітніх:\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.127 КК України, заходи виховного характеру. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] був визнаний потерпілим. Унаслідок протиправних дій [PERSON] потерпілому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних та емоційних стражданнях, внаслідок нелюдського поводження з ним, знущання, фізичного болю, катування. [PERSON] надалі відчуває наслідки побиття, він не може нормально спати, бо відчуває безсоння, часті головні болі, боязність спілкування із людьми. 27.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи по суті, з викликом сторін. 24.03.2025, 21.04.2025 розгляд справи відкладався для мирного врегулювання спору. 19.05.2025 суд замінив неналежного відповідача [PERSON] на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON] . 04.07.2025 відкладено розгляд справи за заявою представника позивача. 04.08.2025 в судовому засіданні оголошено перерву за заявою представника відповідача. 29.09.2025 представник позивача підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Базюк В. у судовому засіданні вказав, що ними було відшкодовано позивачу 10 000 грн. Пояснив, що позов визнають частково, погоджуються сплатити ще 10 000 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань не подавали. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 05.12.2024 року суд застосував стосовно неповнолітніх: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.127 КК України, заходи виховного характеру. Даною ухвалою було встановлено, що у результаті нелюдського поводження та катування вчиненого спільними діями повнолітньої особи і неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не досягли віку кримінальної відповідальності потерпілому [PERSON] було заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани (рубці) потиличної ділянки, множинні садна обличчя та тіла, закрита черепно-мозкова травма, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Зокрема, до неповнолітнього [PERSON] , який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.127 КК України, застосовано захід виховного характеру у вигляді: - встановлення обмеження перебування неповнолітнього [PERSON] поза місцем проживання та (або) місця тимчасового проживання під час навчання у Військовому ліцеї Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з 22 год 00 хв. до 06 год 00 хв. без присутності законного представника; - передачі неповнолітнього [PERSON] під нагляд законному представнику (тітці) - [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , строком на 1 (один) рік. Дана ухвала набрала законної сили 05.01.2021. Відповідно до копії Розпорядження голови районної державної адміністрації керівника районної військово-цивільної адміністрації №171 від 22.01.2020, [PERSON] , [INFO] було надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, як такому, що зазнав психологічного насильства, моральних та психологічних страждань, що не потребують доведення, які він переніс внаслідок проживання в умовах воєнних дій на території Попаснянського району, який віднесений до переліку населених пунктів, де здійснювалася антитерористична операція та заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях. Згідно копії довідки від 12.09.2022 №1305-5002112409 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] як внутрішньо-переміщена особа, проживає за адресою: [ADDRESS] . Як видно із копії Обліково-статистичної картки дитини № [NUMBER] , [PERSON] перебуває на обліку як дитина-сирота, позбавлена батьківського піклування. Відповідно до копії витягу з історії хвороби №5011, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Червоноградської центральної міської лікарні з 10.04.2024 по 12.04.2024 р. З діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана потиличної ділянки. Множинні садна обличчя та тіла. Забій м`яких тканин шийного відділу хребта. Згідно копії довідки КП «ЦМЛ ЧМР» №24 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу, [PERSON] був звільнений від занять з 10.04.2024 по 12.04.2024 у зв`язку із перебуванням на лікуванні. Відповідно до копії висновку судово-психіатричного експерта №1057 від 06.06.2024, для [PERSON] ситуація, що досліджувалася за вказаною вище справою була психотравмувальною та призвела до певних психологічних страждань при нагадуванні про дану подію, було спричинено психологічних та фізичних страждань, так як було встановлено зміни в його емоційно вольовій сфері. За даними експерементально-психологічного дослідження у [PERSON] встановлена розумова відсталість та педагогічна занедбаність, які мають певний вплив на його поведінку. Як видно із копій квитанцій до платіжних інструкцій від 19.06.2025, 18.08.2025, 25.07.2025, 22.05.2025, 27.06.2025, 26.09.2025, на рахунок [PERSON] було перераховано кошти від [PERSON] (законний представник [PERSON] у кримінальному провадженні № 12024140000000843 від 22.08.2024) у загальній сумі 10\~000 грн. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 вказаної статті моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частинами 3 та 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З роз`яснень, викладених в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п. 9 постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що вчинення [PERSON] суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, [PERSON] було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних та емоційних стражданнях, внаслідок нелюдського поводження з ним, знущання, фізичного болю, катування. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на лікування, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають і будуть вимагати в подальшому значних компенсаторних можливостей задля їх подолання. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Так, в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 462/6463/16-ц, «...призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц». Таким чином, у вказаній категорії справ, визначення розміру моральної шкоди, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Згідно статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Визначаючи суб`єкта цивільної відповідальності, судом враховано, що сторонами не надано належних та допустимих доказів про наявність майна чи доходу у [PERSON] . Відтак, вимога про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди є безпідставною. З врахуванням положень частин 1 та 2 статті 1179 ЦК України та з врахуванням презумпції вини завдавача шкоди, відповідальність за шкоду, завдану неповнолітнім, повинні нести його батьки. Разом з тим, суд враховує, що статтею 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Частиною 2 ст. 1190 ЦК України, за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. В силу положень ч. 2 ст. 1179 ЦК України батьки несуть відповідальність за дії вчинені неповнолітнім сином, враховуючи характер вчиненого та виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, так як, стороною відповідача частково вже перераховано кошти на рахунок позивача у сумі 10 000 грн. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Разом з цим, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви, то такий збір у сумі 1211,20 грн. підлягає стягнення з відповідачів у дохід держави в силу приписів ст. 141 ЦПК України по 605, 60 грн з кожного. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial