Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України (далі - Відповідач) з вимогою визнати незаконним та скасувати пункт 3 протоколу від 26.12.2024 №16 вченої ради ФТІМС НАН України про надання пріоритету при отриманні службового житла. Позивач також вимагає відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний пункт протоколу був виданий за межами та з перевищенням виключної компетенції вченої ради, встановленої частиною 3 статті 10 Закону України №848-VIII «Про наукову і науково-технічну діяльність». Позивач вважає, що це порушило його права на отримання службового житла та завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у 20 000 грн. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зауважив, що оскаржуваний протокол не є нормативно-правовим актом, а лише містить рекомендаційні висновки, і що він не порушує права позивача. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та доводи сторін, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач не наділений повноваженнями щодо надання службового житла. Згідно з відзивом, повноваження щодо надання службового житла належать Бюро Президії НАН України та ЦК профспілки працівників НАН України. Відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, підставою для звернення до суду є порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів. У даному випадку оскаржуваний пункт протоколу вченої ради не призводить до безпосереднього порушення права позивача на житло, оскільки є лише внутрішнім документом, який не має імперативного характеру. Скасування цього пункту не відновить жодних порушених прав позивача, оскільки вони не були порушені діями відповідача. Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», вчена рада є колегіальним органом управління наукової установи, який, серед іншого, виконує консультативно-дорадчі функції з питань її діяльності. Частина 3 статті 10 цього ж Закону визначає перелік питань, які належать до виключної компетенції вченої ради. Питання про визначення пріоритетності при наданні службового житла до цього переліку не входить. Таким чином, вчена рада, приймаючи рішення про пріоритетність, діяла в межах своїх консультативно-дорадчих повноважень, що не суперечить чинному законодавству. Позивач обрав невідповідний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити порушене право одним із встановлених способів. Оскарження внутрішнього документа, який не є джерелом права та не призводить до безпосереднього порушення прав, не є ефективним способом захисту. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн також не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується за наявності протиправної дії, вини особи, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною дією та завданою шкодою, а також розміру шкоди. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність зазначених вище складових. Крім того, відсутня протиправність у діях Відповідача, що унеможливлює стягнення моральної шкоди. Судом було встановлено, що позивач подав заяву про звільнення з посади за власним бажанням, згідно з наказом №11216 від 21 липня 2025 року. Оскільки право на отримання службового житла є похідним від трудових відносин з науковою установою, після звільнення Позивач втрачає будь-яке право на його отримання. Ця обставина усуває предмет спору та є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуваний пункт протоколу не є нормативно-правовим актом, не порушує безпосередньо права позивача, оскільки вчена рада діє в межах своїх консультативно-дорадчих повноважень, а не виключної компетенції, що відповідає статті 10 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Крім того, позивач обрав невідповідний спосіб захисту, не надав доказів заподіяння моральної шкоди, а також втратив право на отримання службового житла після звільнення з посади, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed