Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що починаючи з 15.01.2015 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що малолітні діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дітей, зокрема, у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу дітям. Зазначила, що відповідач інших дітей на утриманні не має. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 21.08.2025. Ухвалою суду від 21.08.2025, постановленою у судовому засіданні, відкладено судовий розгляд цивільної справи на 22.09.2025. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила такі задовольнити. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, з невідомих для суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних заяв та клопотань до суду не подавав. На підставі наведеного, ухвалою суду від 22.09.2025, постановленою у судовому засіданні, визначено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у цивільній справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2015 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.01.2015 (а.с. 4). За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.03.2017 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21.10.2023 (а.с. 5, 6). З відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.06.2025 №53 та довідки від 11.06.2025 №63, виданих Купчинецькою сільською радою, встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та постійно проживають разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (далі СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (стаття 180 СК України). Відповідно до частини першої та другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Так, в обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей позивач зазначила, що домовленість щодо утримання дітей між сторонами недосягнута, а відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей не надає. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дітей, їхнього фізичного та духовного розвитку. Судом враховано, що діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на дітей віком\~до 6\~років становить\~2563\~гривні; на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Ураховуючи вищезазначені норми закону, суд виходить із того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Оскільки встановлений частиною другою статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із аналізу цієї норми Закону, висновується, що іншу рівну частину аліментів на виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини повинен забезпечити той з батьків, із ким проживає дитина. За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому частини друга та третя статті 183 СК України передбачають, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При визначенні розміру аліментів суд ураховує, що відповідач є особою працездатного віку. Інформація про незадовільний стан здоров`я відповідача та про наявність на його утриманні інших дітей у матеріалах справи відсутня. Жодних доказів того, що відповідач добровільно та регулярно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей, суду надано не було. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будь-яких доказів на спростування доводів позивача, що викладені у позовній заяві, суду не подав. Оцінюючи надані суду докази, виходячи із рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, зважаючи на встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 24.07.2025 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей, а також забезпечення їм належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430\~ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Матеріали справи будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, не містять. Таким чином, оскільки згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved