Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 40 875,10 грн., з яких 13 290,88 грн. заборгованість за основним боргом, 18 679, 49 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 6 416, 29 грн. інфляційні втрати, 2 488,44 3% річних. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~200, 00 грн., та витрати на оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 22.07.2016 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» була укладена Угода №С01.176.75785 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, на підставі якої Банк надав відповідачу кредитні кошти. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» було укладено договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» права грошової вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до відповідача за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №С01.176.75785 від 22.07.2016. У подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», відповідно до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, у тому числі до відповідача за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №С01.176.75785 від 22.07.2016. Банк належним чином виконав свої зобов`язання відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши Клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 12\~400,00 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №С01.176.75785 від 22.07.2016, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2024 відкрито провадження по справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Представник позивача у судове засідання не з`явився, додав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та її представник у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. При цьому, суд зазначає, що за клопотанням, представнику відповідача адвокату Бачіашвілі М.О. було надано доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного документу від 23.01.2025. Частиною восьмою статті 178\~ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України\~і\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні 19.09.2025 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 24.09.2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 22.07.2016 уклали угоду №С01.176.75785 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, на підставі якої Банк надав відповідачу кредитні кошти. Відповідно до преамбули даної Угоди, вона укладається згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), що затверджений розпорядженням банку і розміщений на інтернет-сторінці Банку за адресою www.ideabank.ua. Пунктом 5.1 Угоди Клієнт надав підтвердження про ознайомлення ним з умовами ДКБО та згоду з ними. Крім того, Позичальник власним підписом під текстом Угоди підтвердив ознайомлення з Тарифами Банку та згоду з ними. Таким чином, Угода, Тарифи та Договір комплексного банківського обслуговування у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості Банку і Позичальника щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст. 633, 634 ЦК України є за своєю суттю публічним договором та договором приєднання. Згідно з п. 2 Угоди банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту платіжну картку. Пунктом 3 Угоди визначено, що Банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 12400,00 грн; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 42,00% річних, розмір обов`язкового мінімального платежу (ОМП) встановлюється згідно з тарифами Банку; дата сплати ОМП за попередній розрахунковий період до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. У пункті 4 Угоди сторонами погоджено, що повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та ДКБО, здійснюватимуться згідно з умовами ДКБО, Типовим графіком та Розрахунком сукупної вартості кредиту, а також Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою www.ideabаnk.ua. Підписанням Угоди Клієнт підтвердив, що він ознайомлений з Типовим графіком та розрахунком сукупної вартості кредиту. Крім того, Клієнт в день укладення Угоди особисто підписав довідку-повідомлення про ознайомлення з детальним розписом сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. У пункті 7 Сторони погодили, що ця Угода є укладеною з дня підписання Сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами свої зобов`язань за Угодою. Таким чином, Банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Угодою та ДКБО виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши Клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 12\~400,00 грн в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою. Клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що підтверджується випискою з рахунку. Відповідач свої зобов`язання за угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією в повному обсязі не виконав, останній платіж здійснено 27.06.2019. Згідно з довідкою-розрахунком, станом на 16.11.2023 заборгованість відповідача становить 31\~970,37 гривень, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 13 290,88 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 18\~679,49 грн. Між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) 16.11.2023 укладений договір факторингу №16/11-23. Також Клієнт і Фактор підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований Реєстр Боржників. Таким чином Фактор набув право вимоги до Боржників за Первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №С01.176.75785 від 22.07.2016 У подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) 29.12.2023 укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості Боржників за Первинними Договорами. Відповідно до\~Додатку №2\~«Друкований Реєстр\~Боржників» до\~вказаного договору\~факторингу серед\~інших,\~до ТОВ\~«САНФОРД КАПІТАЛ»\~перейшло і\~право вимоги\~до[PERSON] за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №С01.176.75785 від 22.07.2016. Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч.\~1\~ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Отже позивачем доведений факт наявності за відповідачем заборгованості за договором та набуття права вимоги за угодою, а відтак, відповідачем дійсно порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Крім того, позивачем нараховано на суму заборгованості суму індексу інфляції та трьох процентів річних, починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору з 23.07.2019 до 23.02.2022 включно, а саме: інфляційні втрати в сумі 6\~416,29 гривень й три проценти річних в сумі 2\~488,44 грн. Зазначений розрахунок відповідачем не спростовано. Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Беручи до уваги приписи п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України поточний кредитор правомірно нарахував індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми за період, починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору 23.07.2019 і до 23.02.2022 (до початку дії в України воєнного стану). Ураховуючи зазначене вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені в повному обсязі. Згідно з платіжною інструкцією №938 від 11.10.2024 при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Крім того, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в сумі 5200,00 гривень. Згідно з положеннями ч. 1, п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Так, судом встановлено, що позивачем в особі директора Маринича Р.Ф. 01.04.2024 укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС». Відповідно до Акту приймання-передання послуг з правничої допомоги адвокат надав клієнтові послуги з правничої допомоги за боржниками позивача згідно з реєстром. Відповідно до Акту приймання-передачі послуг з правничої допомог від 12.08.2024, вартість послуг за цим позовом складає 5200 грн. Відповідно до п. 3.4.4 договору про надання правничої допомоги, винагорода виплачується протягом 60 календарних днів після складання та підписання акту. Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав неспівмірності витрат та не виконав обов`язку доведення неспівмірності витрат. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідачем не надано. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 08.04.2019 у справі № 922/619/18. Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надходило. Таким чином, судом встановлено, що позивачем надано до суду належні докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 5200,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Разом з цим, судові витрати пов`язані з направленням відповідачу копії позовної заяви з додатками стягненню з відповідача не підлягають, оскільки доказів їх понесення за цим позовом (фіскальний чек поштової служби «Укрпошта» по сплаті поштового відправлення) на час ухвалення рішення не надано. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, протягом п`яти днів після ухвалення рішення позивач має право звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на оплату поштового зв`язку і зазначенням їх суми та доказами їх понесення.

Outcome: approved