Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 002,27 грн., що складається з: залишку по тілу кредиту у розмірі 4 894,60 грн., залишку за відсотками у розмірі 5 730,41 грн., нарахованих строкових комісій - 2 377,26 грн., судових витрат та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 200 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 25.09.2018 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем було укладено договір № 26207000014063 про встановлення кредитного ліміту. Позивач зазначає, що банком виконано в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором, встановивши ліміт кредитної лінії на рахунку клієнта і надавши можливість користуватись кредитними коштами. Проте відповідач свої зобов`язання по повернення кредитних коштів та процентів не виконував, внаслідок якого утворилась заборгованість в загальному розмірі 13 002,27 грн. 11.04.2024 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №11/04/24, згідно з яким відповідно до витягу з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 13 002,27 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту - 4 894,60 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 5 730,41 грн., залишок простроченої заборгованості за комісією - 2 377,26 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, при цьому відповідачем боргові зобов`язання не виконано, а відтак ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулось до суду з вказаним позовом. 23 травня 2025 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи у суді повідомлений належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання останнього. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить прохальна частина позову, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. 25.09.2018 Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] уклали кредитний договір №26207001406300 , який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua (далі - УДБО) та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору банк здійснює обслуговування поточного рахунку шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до п.1.2.1, 1.2.2 ліміт кредитної лінії на дату укладення цього договору становить 5 000 грн., строк дії кредитного ліміту становить 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту . Згідно п.1.2.3 процентна ставка за користування кредитом становить є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом 48 % річних, на прострочену заборгованість - 56 % річних. 11.04.2024 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №11/04/24, згідно з яким відповідно до витягу з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 13 002,27 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту - 4 864,60 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 5 730,41 грн., залишок нарахованих строкових комісій - 2 377,26 грн. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Постановою Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів . Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позивачем надано належні докази на підтвердження користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами, зокрема надано виписку по особовому рахунку за період з 25.09.2018 по 10.04.2024 роки. Суд також приймає до уваги, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України, та не подав суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Суд приходить до висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань та надання відповідачу кредитних коштів. Проте відповідачем не виконувався обов`язок щодо повернення грошових коштів та процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість за основним боргом в сумі 10 625,01 грн., що складається з: 4 894,60 грн. - заборгованість за кредитом, 5 730,41 грн. - заборгованість за процентами. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, суд зазначає наступне. 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19. Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1,2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з ч. 6 ст. 12Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Відповідно до умов кредитного договору № 26207000014063 про встановлення кредитного ліміту від 25.09.2018, щомісячна комісія за користування лімітом кредитної лінії становить 2,0 % від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця. Встановивши у вказаному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Згідно розрахунку суми заборгованості відповідача по комісії за договором № 26207000014063 від 25.09.2018 сума боргу по комісії нарахована у загальному розмірі 2 377,26 грн. Проте, у договорі № 26207000014063 від 25.09.2018 відсутній перелік додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена зазначена щомісячна комісія. До позовної заяви позивач не додав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які відповідач мав б сплачувати щомісячну комісію. Тому відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, абз. 1 ч. 2, ч. ч. 4, 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними положення п. 1.2.4 кредитного договору № 26207000014063 від 25.09.2018, про обов`язок відповідача щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у зв`язку із нікчемністю п. 1.2.4 Кредитного договору № 26207000014063 від 25.09.2018 не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 2 377,26 грн. Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» підлягає стягненню заборгованість за Договором № 26207000014063 від 25.09.2018року в розмірі 10 625,01 грн., що складається з: залишку простроченого кредиту у розмірі 4 894,60 грн., залишку прострочених відсотків у розмірі 5 730,41 грн. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 979,50 грн. судових витрат (10 625,01 грн. х 2 422,40 грн. : 13 002,27 грн.).

Outcome: partial