Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтовування\~своїх позовних\~вимог позивач\~зазначає,\~що 24\~вересня 2021\~року між\~ [PERSON] (дівоче\~прізвище [PERSON] )\~та Відповідачем\~ [PERSON] було\~укладено договір\~позики,\~який нотаріально\~посвідчений та\~зареєстрований у\~реєстрі №874.\~Відповідно до\~умов договору\~позивач передав\~у власність\~ [PERSON] \~грошові кошти\~у розмірі\~60000\~гривень 00\~копійок.\~А [PERSON] \~відповідно до\~п.1\~зазначеного договору,\~має повернути\~ [PERSON] \~суму позики\~до 24.03.2022\~року. Станом на сьогоднішний день позика у розмірі 60000 гривень не повернута. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики з урахуванням індексу інфлянції у розмірі 83 100 гривень 00 копійок, три проценти річних з простроченої суми, у розмірі борг за договором позики з урахуванням індексу інфлянції у розмірі 5163 гривні 29 копійок, вартість витрат, пов`язаних з правовою допомогою 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Позивачка та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву в якій зазначив, що просить розглянути справу без їхньої участі, позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у даній справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується відповідними оголошеннями, розміщеними на офіційному сайті суду від 12.02.2025 року, від 13.03.2025 року, від 06.05.2025 року, від 05.06.2025 року, від 10.07.2025 року, про причини неявки не повідомив. Отже, за вищевказаних обставин у відповідності до ст. 130 ЦПК України [PERSON] про час та місце розгляду у справі повідомлений належним чином. У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України:\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди представника позивача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та\~ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24 вересня 2021 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, який зареєстровано в реєстрі № 874. Пункт 1 зазначеного договору передбачає, що позикодавець передав у власність позичальникові строком до 24 березня 2022 року, а позичальник, прийняв від нього у власність строком до 24 березня 2022 року грошові кошти в розмірі 60000 гривень. Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 24 березня 2022 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 5 договору вказано, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб актовий запис № 322 від 15 грудня 2021 року вчинений Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивачка [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першоюстатті 1049ЦК\~України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За приписами частини третьої\~статті 1049 ЦК України\~позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно довимог частини першої та другої статті 625ЦК\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року в справі № 757/42885/19 (провадження № 61-1411св21), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що: «у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Пунктами 1, 3 частини першої\~статті 611 ЦК України\~встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки. Судом встановлено, що відповідачем не повернуто позивачу кошти у розмірі 60000 грн., таким чином позивач має право на стягнення з відповідача боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 831000 гривень. Суд приймає наданий позивачем розрахунок 3% річних та не ставить його під сумнів, оскільки відповідачем не надано суду заперечень щодо розрахунку заборгованості та контррозрахунку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму 3% річних у розмірі 5163,29 гривень. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем суду надано копію Договору про надання правової допомоги від 31.01.2025 року, який укладено між адвокатом Шаповаловою Н.В. та [PERSON] . Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що вартість надаваних послуг та порядок і строки оплати гонорару адвокату клієнтом обумовлюється додатковою угодою між сторонами після ознайомлення адвоката із суттю справи, її складністю та погодження з клієнтом правової позиції і стратегії захисту. Також долучено до матеріалів справи копію акту приймання-передачі наданих юридичних послуг (правничої допомоги) від 23 квітня 2025 року та копію довідки від 05.04.2025 року. Суд вирішує судові витрати в порядку\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ст. 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд, враховуючи складність справи, те, що справа малозначна та розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням критерію розумності та реальності розміру витрат, їх необхідності, дійшов висновку, що в даній конкретній справі дійсно позивачем понесені витрати на правову допомогу, та їх розмір є співмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часом, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 15000 грн. витрат на правову допомогу За правилами ст. 141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. Щодо застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне, що 02.04.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким Розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено п. 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211(зі змінами і доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року встановлено на усій території України карантин, який в подальшому неодноразово був продовжений відповідними постановами Кабінету Міністрів України. Враховуючи приписи ст.\~261\~ЦК України щодо початку перебігу строку позовної давності, трирічний строк позовної давності за вимогами позивача, як станом на дату початку в країні карантину, так і на час подачі позову та ухвалення рішення судом першої інстанції не сплинув, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволення \~ \~ \~ \~

Outcome: approved