Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

[PERSON] через представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подання заяви до суду і до досягнення повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що має з відповідачем спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає. Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 11.08.2025 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились. Позивач та її представник [PERSON] у позовній заяві просили розглядати справу без їхньої участі. Представник відповідача від імені [PERSON] надала заяву, в якій він позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Крім того, відповідач просив приєднати до матеріалів справи копію посвідчення інваліда 2 групи внаслідок війни. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.09.2024 у справі №534/1735/24 розірвано(а.с.7-8). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.2025, виданого повторно (а.с.6). Згідно витягу з реєстру територіальної громади, спільна дитина зареєстрована разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.12 та зворотній а.с.12). Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер [NUMBER] , [PERSON] виїхала 15.06.2025 до Словацької Республіки (а.с.9) разом з позивачем, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон номер [NUMBER] (зворотній а.с.10). На підтвердження майнового стану відповідача позивачем надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої у [PERSON] у власності є земельна ділянка, житловий будинок та квартира (а.с.13-14). З копії посвідчення серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи внаслідок війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.29). Встановивши фактичні обставини справи та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розглянувши справу у межах заявлених вимог, враховуючи всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, зокрема статус інваліда 2 групи внаслідок війни, наявність у власності відповідача нерухомого майна, визнання відповідачем позову та прийняття його судом, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. Згідно ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що відповідач є інвалідом 2 групи внаслідок війни, він звільняється від сплати судового збору відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved