Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернулась до суду із вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним, визнання спадкоємцем четвертої черги та зміни черговості права на спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що в червні 2010 р. вона познайомилась з [PERSON] . На той момент [PERSON] був одружений із іншою жінкою, після його розлучення в травні 2011 р. і до дня його смерті позивач та [PERSON] постійно мешкали разом однією родиною, проте без реєстрації шлюбу: вели спільне господарство, мали спільний бюджет та робили покупки разом, разом відпочивали, піклувались один про одного. Спільний бюджет складався з заробітків позивача, яка заробляє на життя репетиторством: викладає французьку в Україні та російську для французів та бельгійців, а також зайняття косметологією, та зарплати [PERSON] , який працював на підприємстві ТОВ «Гарант-Строй 2007». В 2013 році [PERSON] та [PERSON] на спільні кошти купили авто Fiat Ducato. У серпні 2015 року вони за спільні кошти викупили квартиру, в якій спільно мешкали ще з травня 2011 року. Правовстановлюючі документи на квартиру оформлені на [PERSON] . Крім першого авто Fiat Ducato, яке було пошкоджено під час аварії в 2019 році, (після аварії машину було продано), також купили ще один бус Fiat Ducato в 2019 р., а також автомобіль Москвич ИЖ 412 в 2020 р. Всі транспорті засоби були придбані за спільні кошти. Для розміщення транспортних засобів [PERSON] придбав також гаражі. В березні 2023 року [PERSON] було діагностовано онкологічне захворювання (рак шлунку вже на 4 стадії, численні метастази, в тому числі в кістках). В протипухлинному центрі ЗРПЦ починаючи з квітня 2023 року [PERSON] пройшов 17 курсів хіміотерапії. В квітні 2024 року в ЗРПЦ йому зробили невідкладну операцію в зв`язку з негативними наслідками розвитку хвороби. Великою проблемою стало те, що на фоні онкологічного захворювання та наслідків численних курсів хіміотерапії (яку [PERSON] переносив дуже важко), а в подальшому і перенесеного оперативного втручання, повернулись та загострились наслідки перенесеного раніше інсульту, через який йому було надано інвалідність 2 групи. Знову повернулись та періодично загострювались проблеми з володінням лівою ногою та рукою, через які вій іноді не міг себе самостійно обслуговувати. Весь час боротьби чоловіка з невиліковною хворобою, по день його смерті, [PERSON] постійно була поряд з ним: піклувалась про нього, кормила, оплачувала медсестру для крапельниць та уколів, разом з ним відвідувала всі процедури, всі сеанси хіміотерапії, постійно підтримувала контакт з його лікарями, прала та прибирала, купувала ліки, продукти тощо. [INFO] [PERSON] помер. Заповіт за життя чоловік не складав. Після його смерті відкрилася спадщина на наступне майно: - \~ \~ \~ \~двокімнатна квартира [ADDRESS] . - \~ \~ \~ \~автомобілі: 1) \~ \~ \~ \~Fiat Ducato, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 2) \~ \~ \~ \~ИЖ, державний реєстраційний номер [NUMBER] 1979 року випуску, модель 412ИЭ, - \~ \~ \~ \~гаражі: 1) \~ \~ \~ \~гараж № [NUMBER] (площадка А, блок № [NUMBER] ,) в ОГК «Металург» 2) \~ \~ \~ \~гараж № [NUMBER] в ГЕК «Жигули» - \~ \~ \~ \~зброя: ИЖ 58МА, калібр 12, серія С, номер [NUMBER] 56-3 Белка, калібр 5,6, серія Н, номер [NUMBER] 38 Compact калібр 9 номер [NUMBER] , ніж Muela Scorpion серія ЗП номер 1983, ніж Кізляр Глухар серія В А номер [NUMBER] , ИЖ 58 МАЕ к. 16, № [NUMBER] ; ПМР к. 9 № ХКГЕ 5079, рік виготовлення 1972; CZ 455 к. 22 Lr № [NUMBER] ; ч С2 550 к. [NUMBER] Win № [NUMBER] ; Cobra Sarsilmar к. 12 № КВ номер [NUMBER] . - \~ \~ \~ \~Грошові кошти на банківському рахунку [NUMBER] [PERSON] в AT ПУМБ. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач просила визнати вказане майно спільною власністю. Відповідач заперечила проти позовних вимог, вказавши на те, що її син [PERSON] дійсно був знайомий з [PERSON] та вони зустрічалися, проте він мав знайомства та відносини з багатьма жінками, однією з яких була [PERSON] , при цьому як під час шлюбу так і до самої смерті він постійно підтримував відносини зі своєю дружиною [PERSON] , яка в свою чергу мала з ним також спільні й фінансові питання. [PERSON] та [PERSON] окремі періоди мешкали разом, проте сказати чи однієї сім`єю неможливо, адже у них постійно виникали конфліктні ситуації та [PERSON] періодично мешкав у матері [PERSON] .. В свою чергу відомо, що тривалі періоди [PERSON] мешкала у своєї матері. [PERSON] був забезпеченою людиною, мав нерухомість, автомобілі, постійну роботу. Про місце роботи [PERSON] відповідач ніколи не чула. Щодо квартири, про яку згадує позивач, по [ADDRESS] , то цю квартиру [PERSON] придбавав як раз у своєї дружини [PERSON] , яка діяла за довіреністю від своєї подруги. Власницею підприємства ТОВ «Гарант-строй 2007» була також [PERSON] , при цьому початок діяльності підприємства був пов`язаний зі спільною діяльністю її з [PERSON] . У подальшому він був директором підприємства. Щодо лікування, після інсульту та онкохвороби то в цих випадках вирішальну участь приймали відповідач, рідний брат [PERSON] зі своєї сім`єю. З даного приводу пояснення позивача не відповідають дійсності, а наявність у неї документів свідчить лише про її вхожість до місць зберігання цих документів. Поховання [PERSON] організовував його брат [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] на третій день після смерті вже подала заяву на прийняття спадщини та розпочала підготовку до судових процесів. Також, відповідач вказує на те, що [INFO] [PERSON] - рідний брат померлого, який у відповідності до 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги, також у відведений законом строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а відтак позивач мала залучати і його до участі у справі у якості відповідача. Крім цього відповідач, посилаючись на постанову Великої палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15, вказує на наявність процесуальних підстав для відмови у задоволенні позову у формі вимоги про встановлення факту. А також на те, що рідний брат [PERSON] надавав пояснення, що [PERSON] лише за два тижня до смерті, після операції вже не міг пересуватися на автомобілі, що не свідчить про його безпорадній стан. Свідки сторони відповідача згадували про пропозицію [PERSON] віддати [PERSON] до хоспісу, що протирічить заявам позивача про її наміри піклуватися за хворим, [PERSON] та [PERSON] здійснювали догляд за [PERSON] в останній тижні його життя доступними та можливими засобами, а тому підстав для зміни черговості спадкування немає. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 24.12.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні, яке відбулось 23.09.2025 року проголошене скорочене рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач у справі [PERSON] та [PERSON] з травня 2011 року почали жити разом. 13 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.05.2011 року серії [NUMBER] . 06 серпня 2015 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав у власність квартиру [ADDRESS] за 150\~000 гривень. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.08.2024 року серії [NUMBER] Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона знайома із [PERSON] з 1986 року, вони жили в дитинстві в одному будинку, а в подальшому проживала поряд із [PERSON] та [PERSON] , часто гуляла із [PERSON] під час вигулу своєї собаки, адже у [PERSON] також є собака. Їй відомо, що у 2015 році вони купили квартиру, яку раніше винаймали та спільно робили у ній ремонт, сама свідок під час ремонту часто ходила до них у гості аби подивитись на нього. [PERSON] часто приїжджав на обід додому, де його чекала [PERSON] . Вони багато часу проводили разом, [PERSON] підтримував та допомагав [PERSON] , коли остання захворіла на онкологію, і так само [PERSON] завжди була поряд із [PERSON] , коли той захворів. Також свідок пояснила, що точно знає, що [PERSON] займалась репетиторством та робила масаж вдома. Крім того, свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] хотіли мати спільну дитину та деякий час їздили на медичні процедури до міста Дніпро. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Постійно бачила їх разом біля будинку, у магазинах неподалік від дому тощо, [PERSON] мав автівку та допомагав сину свідка перевозити меблі. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Знайома із ними з 2012 року, ще коли вони переїхали у її будинок, при цьому свідку сказали, що в квартирі буде жити сімейна пара. Коли вона знайомилась із [PERSON] та представила [PERSON] , як свого чоловіка. Свідок вказала, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом, інших жінок вона із [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] пояснив суду, що був знайомий із [PERSON] з 1992 року. Востаннє вони спільно із ним їздили до Києва аби купити рушницю чеського виробництва. Це було восени 2023 року. Вони із [PERSON] дуже тривалий час підтримували дружні відносини, разом ходили на полювання, [PERSON] заїжджав у гості до свідка. Свідок зазначив, що [PERSON] не бажав щось розповідати про [PERSON] , але з його поведінки було зрозуміло, що це його дружина. Жодних інших жінок у [PERSON] не було з часу знайомства із [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома із [PERSON] та [PERSON] з часу заселення, адже працює двірником у цьому будинку. [PERSON] казала їй, що вони викупили квартиру, яку до цього орендували. Бачила тільки їх удвох, інших жінок із [PERSON] не бачила. Після того як [PERSON] захворів стала бачити його брата, який декілька разів возив [PERSON] та [PERSON] на автомобілі. Проте пізніше бачила, що [PERSON] та [PERSON] вже викликали та їздила на таксі. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома із [PERSON] з 2011 року, вони разом гуляли із собаками. Пізніше [PERSON] найняла свідка для того аби зробити ремонт у квартирі. За виконану роботу розрахувався як [PERSON] , так і [PERSON] . Інколи розраховувались не гривнями, а євро. Щодо коштів за які придбали квартиру вона не знає, проте [PERSON] сказав свідку, що: «Ми купили квартиру». Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював лікарем-онкологом та вивчав французьку мову у чому йому допомагала [PERSON] , яка у розмові і повідомила про хворобу [PERSON] . Свідок бував у гостях в квартирі [PERSON] та [PERSON] . У приватних розмовах [PERSON] називав [PERSON] «супругой». Інколи свідок надавав консультації з приводу хвороби. Також свідок вказав на те, що приблизно з квітня 2024 року [PERSON] через хворобу потребував сторонньої допомоги, адже мав порушення опорно-рухових функцій лівої сторони тіла. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була сусідкою [PERSON] та [PERSON] , і знала їх з 2012 року, частіше бачила [PERSON] , оскільки також вигулювала собаку. Свідок постійно бачила [PERSON] та [PERSON] і вважала їх «парою». Також вона бачила, що вони робили ремонт у своїй квартирі. Свідок зазначила, що [PERSON] працювала масажистом. Після того як вона захворіла, свідок бачила, що [PERSON] переживав через це і активно допомагав [PERSON] . Після того, як захворів [PERSON] , свідок інколи бачила його брата, коли той приїжджав до них додому. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає [PERSON] з 1985 року та знайома із її матір`ю. Сама матір [PERSON] повідомила свідку, що у неї з`явився чоловік. Також свідок зазначила, що проходила курсу масажу у [PERSON] та бачила, як вона спільно із [PERSON] робила ремонт у квартирі. Свідок вказала на те, що [PERSON] приїжджав разом із [PERSON] в гості до матері [PERSON] , також часто бачила їх разом у магазинах. Після того, як [PERSON] захворів, свідок та [PERSON] стали частіше спілкуватись, у тому числі з приводу хвороби. Свідок вказала, що похованням [PERSON] займались його брат із своєю дружиною. Свідок [PERSON] пояснила суду, що познайомилась із [PERSON] та [PERSON] під час вигулу собак приблизно у 2011 році та з того часу підтримувала дружні відносини із ними. Під час розмов [PERSON] вказував, що вони із [PERSON] збирають гроші на квартиру. У 2020 році свідок потрапила до лікарні із онкологією та зустріла там [PERSON] та [PERSON] , і з`ясувала, що [PERSON] також захворіла на онкологію. [PERSON] підтримував та допомагав їй. Після того, як захворів [PERSON] , свідок часто бачила їх разом у лікарні, але вже [PERSON] допомагала, привозила ліки тощо. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є цивільною дружиною брата [PERSON] . Із [PERSON] вона знайома з 2010 року, коли він ще перебував у попередньому шлюбі. Після розлучення із [PERSON] разом із [PERSON] деякий час проживали на дачі за містом, 08.12.2011 року у нього трапився інсульт і його доставили у лікарню. Після лікарні він деякий час жив у своєї матері. У 2016 році [PERSON] та [PERSON] посварились та до 2023 року фактично разом не проживали, а зійшлись вже після того, як стало відомо про хворобу [PERSON] . Проте, навіть після цього, за твердженням свідка [PERSON] не жила у квартирі разом із [PERSON] , адже в ній (квартирі) не було ніяких її речей. За словами свідка [PERSON] часто просив гроші у свого брата, той купував йому ліки, робив перев`язки, а після смерті разом із нею займався похованням [PERSON] . Також свідок зазначила, що перед смертю коли [PERSON] вже стало дуже погано, [PERSON] пропонувала віддати його у хоспіс. При цьому, свідок вказала, що про інших жінок із якими у [PERSON] були стосунки їй невідомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є рідним братом померлого [PERSON] . Приблизно в 2010 році брат познайомив свідка із [PERSON] , при цьому за твердженням свідка ніяк не представив її, просто познайомив. За твердженням свідка [PERSON] та [PERSON] постійно не жили разом, з`їжджались на два-три місяці і розходились. Після розлучення із своєю дружиною [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] деякий час жили на дачі за містом, але після інсульту [PERSON] продав дачу та взяв гроші у своєї колишньої дружини аби придбати квартиру. Також свідок вказав на те, що його брат займався автомобільними перевозками та купував собі для цього автомобілі, окрім цього він тривалий час працював на підприємстві своєї колишньої дружини із якою підтримував гарні відносини. Після того як [PERSON] захворів він знову зблизився із [PERSON] , хоча до цього тривалий час не жив із нею. Свідок неодноразово допомагав грошима брату, які йому були потрібні для лікування. Після смерті брата саме свідок займався його похованням, і в подальшому він отримав допомогу при похованні у розмірі двох пенсій брата, яка склала приблизно 26 тисяч гривень. Крім того, свідок зазначив, що [PERSON] був мисливцем ще з 1990-х років. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вони із [PERSON] прожили у шлюбі майже 20 років, потім у нього з`явилась [PERSON] (приблизно 13 років тому). Після розлучення свідок та [PERSON] зберегли нормальні стосунки, він тривалий час був зареєстрований у її будинку. [PERSON] після розлучення володів будинком у селищі Балабіно, земельною ділянкою в районі «Запорізького дубу», двома квартирами у місті Марганець, двома машинами. Після того, як [PERSON] переніс інсульт він разом із [PERSON] винайняв у подруги свідка квартиру, яку в подальшому купив. [PERSON] тривалий час працював на свідка, а сама свідок надавала йому гроші та будівельні матеріали на умовах розстрочки (тобто товар надавався одразу, а його вартість вираховувалась із заробітної плати [PERSON] ). Також свідок вказала, що постійно давала [PERSON] гроші, хоча документально це ніяк не оформлювала. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. За приписами частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року у справі № 643/6799/17 проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Дослідивши надані сторонами докази, у тому числі спільні фотографії [PERSON] та [PERSON] , особисте листування добровільно надане позивачем, копії медичної документації та документів фінансового характеру, заслухавши пояснення свідків, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час (у тому числі з травня 2011 року, як вказує сама позивач) спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вказане підтверджується численними показами свідків, у тому числі сторони відповідача. Так, рідний брат [PERSON] вказав на те, що [PERSON] познайомив його із [PERSON] ще у 2010 році, а колишня дружина [PERSON] зазначила, що « [PERSON] пішов від неї до іншої жінки». Свідки, яким було відомо про обставини інсульту, який пережив [PERSON] у грудні 2011 року, вказали, що на той момент він вже жив разом із [PERSON] на дачі. В подальшому, [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , яку спочатку орендували, а потім [PERSON] купив її. Численні свідки підтвердили у судових засіданнях вказали, що протягом тривалого часу бачили [PERSON] та [PERSON] разом поряд із цим будинком, у магазинах неподалік тощо. Також, згідно із показами свідків, [PERSON] та [PERSON] разом відвідували лікарні, коли у 2020 році захворіла [PERSON] , а пізніше вже сам [PERSON] . Листування, надане [PERSON] , свідчить про її обізнаність щодо перебігу хвороби [PERSON] , її активну участь у ході його лікування, її бажання поділитись цією життєвою проблемою із іншими людьми. Підтримка людини під час хвороби й надання їй допомоги трактується судом як засвідчення факту близькості [PERSON] та [PERSON] , яке притаманне відношенням між подружжям, та обопільної підтримки. Наведене підтверджується й показами свідків стосовно того, що на початку повномасштабного вторгнення РФ [PERSON] та [PERSON] удвох виїхали за межі міста Запоріжжя та деякий час мешкали у місті Дніпро. Під час судового розгляду знайшло своє підтвердження й доводи позивача про те, що вона з [PERSON] вела спільне господарство. Так, суду надані докази сумісного здійснення ремонту у квартирі, де проживали [PERSON] та [PERSON] , спільного утримання майна (оплата комунальних послуг), забезпечення спільних побутових потреб (спільне відвідування магазинів), спільне проведення часу (фотографії з відпочинку та іншого дозвілля). Вказане на переконання суду свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час (як мінімум з травня 2011 року) фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Оцінюючи доводи відповідача щодо неналежності доказу акту ОСББ про проживання, то суд зазначає про те, що акт ОСББ не є самостійним доказом проживання, а може бути використаний як допоміжний документ для підтвердження факту фактичного проживання особи, особливо у випадках, коли потрібно встановити, що особа проживає за певною адресою без офіційної реєстрації і згідно із відповіддю голови ОСББ таким актом він, по суті, засвідчував дійсність підписів сусідів позивача. Ураховуючи наведене, суд приймає наданий позивачем акт, як належний та допустимий доказ. При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №910/23428/17. Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 року у справі №910/16505/19 виснував, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Суду не надано доказів об`єктивних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом лише періодично з тривалими періодами окремого проживання. [PERSON] (рідний брат померлого), [PERSON] (його цивільна дружина) та [PERSON] (друг самого [PERSON] ) засвідчили перед судом, що з моменту знайомства із [PERSON] не розповідав їм та не представляв інших жінок з якими мав близькі стосунки. Навпаки покази цих свідків засвідчують те, що ще на початку відносин із [PERSON] вважав за необхідне познайомити її із своїми близькими чи розповісти про неї. За таких обставин суд вважає доведеним факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. При цьому суд, погоджується із доводами сторони відповідача щодо необхідності застосування до відповідної позовної вимоги позивача висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15, щодо окремого зазначення у резолютивній частині рішення названого вище факту, який встановлений судом. Судом встановлено, що 06 серпня 2015 року [PERSON] уклав із [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяла [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Ціна продажу склала 150 000 гривень. Також судом встановлено, що до моменту укладення названого договору [PERSON] та [PERSON] вже мінімум чотири роки проживали разом та значний час винаймали цю квартиру. Вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю позивач заявила з певною правовою метою - визначення правового статусу нерухомого майна, набутого сторонами у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном сторін. Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №\~554/8023/15-ц викладено правовий висновок про те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц погодилася із тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що у частині другій статті 328 ЦК України передбачено презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, зокрема, якщо інше прямо не випливає із закону. Інше передбачене статтею 60 СК України, згідно з якою будь-яке майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанову Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17 (провадження № 61-38303св18). У даному випадку позивачем не заявлено вимоги про поділ майна подружжя, а заявлена вимога про визнання такого майна спільною власністю [PERSON] та [PERSON] , і суд вважає, що вирішення питання щодо його статусу у контексті цієї справи є необхідним, адже це безпосередньо вплине на обсяг спадкового майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №344/5528/22. Судом встановлено, що [PERSON] займалась репетиторською діяльністю та мала самостійні джерела доходу, що підтверджується випискою за банківським рахунком позивача. За твердженнями свідків, позивач також робила масажі, проте на підтвердження доходів від такої діяльності суду не надано жодних доказів. Також судом встановлено, що й [PERSON] мав самостійний дохід від зайняття діяльністю з автомобільних перевезень та роботи у ТОВ «Гарант-строй 2007». Виходячи з того, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, суд раніше дійшов висновку про те, що вони також мали й спільний бюджет, який, зокрема, витрачали на ремонт квартири, оплату платежів з його утримання тощо. На спростування презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя, суду надані лише покази свідків, які стверджували, що у [PERSON] нібито був будинок у передмісті, квартири у місті Марганець тощо, проте доказів на підтвердження цих тверджень суду не надано. Зокрема, відповідач вказував на те, що [PERSON] 03.06.2015 року продав належні йому земельну ділянку та садовий будинок у садівничому товаристві «Вогник», однак доказів цього суду не надано. Не надано суду й договорів оренди за якими ймовірно [PERSON] отримував дохід від здачі квартири [ADDRESS] . Також відповідач не звертався до суду із клопотанням про витребування таких доказів. Заяви відповідача про те, що гроші на купівлю квартири [PERSON] надала його колишня дружина та покази свідка [PERSON] в цій частині суд оцінює критично, оскільки знову ж таки документального підтвердження передачі грошових коштів (виписка з банківського рахунку, розписки тощо) від [PERSON] до [PERSON] суду не надано. Не надано суду й зрозумілих пояснень стосовно умов гіпотетичного надання таких грошових коштів, адже саме по собі дарування значної суми грошових коштів колишньою дружиною колишньому чоловікові для купівлі квартири у який він буде жити з іншою жінкою, зі сторони «стороннього спостерігача» видається малоймовірним. Вказівка в тексті договору купівлі-продажу про те, що [PERSON] на момент його укладення не перебував у шлюбі, на що особливу увагу звертає відповідач, повністю відповідає дійсності про що свідчить сам факт розгляду судом цього спору, проте не є самостійною підставою для спростування доводів позивача про фактичне перебування у шлюбних відносинах. Крім того, у контексті розгляду цієї вимоги суд ураховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі № 748/1943/19, за змістом якої частки співвласників майна, набутого на праві спільної сумісної власності під час проживання однією сім`єю, є рівними. Набуття майна на праві спільної сумісної власності під час проживання однією сім`єю виключає можливість зменшення частки будь-кого із співвласників внаслідок отримання ним меншого доходу. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Ураховуючи наведене, суд дійшов переконання, що квартира [ADDRESS] набута [PERSON] під час проживання однією сім`єю із [PERSON] та є їхньою спільною сумісною власністю. Окрім квартири позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю, у тому числі, мисливську зброю, яку придбавав [PERSON] . Частиною другою статті 50 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Згідно положень частини четвертої статті 61 СК України речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зброя не може вважатися об`єктом індивідуального користування когось із подружжя, а тому не є особистою приватною власністю. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. 2 ст. 61 СК України). Проте, суду не надано будь-яких відомостей щодо обставин та часу придбання переліченої у позові зброї, а також документального підтвердження такого придбання, що фактично унеможливлює встановлення судом факту її належності до спільної сумісної власності подружжя. Так само суду не надано жодного правовстановлюючого документу на автомобілі та гаражі, які позивач просить визнати спільним майном. Внаслідок цього суд позбавлений можливості з`ясувати чи придбавалось таке майно за спільні кошти і є спільним сумісним майном, або ж було особистою приватною власністю [PERSON] (наприклад, отримано ним у подарунок). Стосовно гаражів, то у суду відсутні навіть відомості щодо їх державної реєстрації, як об`єктів нерухомого майна. Відсутність відомостей щодо порядку користування померлим банківським рахунком, а також правової природи грошей, які зараховувались на цей рахунок (ким та за яких обставин), так само унеможливлює судом визнання цих грошових коштів саме спільною сумісною власністю. Клопотань щодо витребування відповідних доказів стороною позивача не заявлялось. Ураховуючи, що суду не надано навіть доказів того, що усе перелічене у позові майно дійсно належало [PERSON] за життя, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині. У постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі 554/4064/17 зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1259 ЦК України за змістом якого тлумачення вказаної норми права дає підстави дійти висновку, що зміна черговості одержання права на спадкування можлива за наявності таких обставин: 1) спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця; 2) така допомога надавалася протягом тривалого часу; 3) безпорадний стан самого спадкодавця; 4) фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом. Ці умови розширеному тлумаченню не підлягають і для ухвалення судового рішення суд повинен дослідити всіх їх одночасно, що є вимогою статей 263-265, 382 ЦПК України. Для правильного застосування частини другої статті 1259 ЦК України суду необхідно установити чи спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який був у безпорадному стані. Кожна із указаних обставин справи має бути належним чином підтверджено доказами, які подаються сторонами згідно вимог ЦПК України. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Предметом позову є зміна черговості одержання права на спадкування, що є винятком із загального правила черговості та встановлення іншого, ніж передбаченого законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Зазначене обумовлене ідеєю справедливості та необхідності стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час хворів. В березні 2023 року йому діагностовано онкологічне захворювання (рак шлунку вже на 4 стадії, численні метастази, в тому числі в кістках). В протипухлинному центрі ЗРПЦ починаючи з квітня 2023 року [PERSON] пройшов 17 курсів хіміотерапії. В квітні 2024 року в ЗРПЦ йому зробили невідкладну операцію в зв`язку з негативними наслідками розвитку хвороби, з того часу він потребував певної сторонньої допомоги, а останні тижні перед смертю (приблизно два тижні до смерті) вже перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду. Оцінюючи надані докази, суд дійшов до переконання, що позивач від моменту виявлення у [PERSON] захворювання перебувала із ним та допомагала йому, відвідуючи із ним лікарні, купуючи ліки тощо. Також, судом встановлено, що допомогу хворіючому [PERSON] надав і його рідний брат, який підтримував його матеріально та допомагав у побуті. За його ж твердженням ( [PERSON] ) [PERSON] не перебував у безпорадному стані з квітня 2024 року, а коли йому стало зовсім погано, то він вже майже весь час знаходився у лікарні. Суд, надаючи оцінку сукупності обставин, які є необхідною передумовою зміни черговості спадкоємців, не вважає, що у цьому питанні ключовим є тривалість перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто не є суттєвим чи людина два тижні потребувала сторонньої допомоги або ж шість місяців, натомість найважливішим є прояв зі сторони такого спадкоємця саме турботи, підтримки та допомоги близькій людині. Як вже зазначалось вище суд встановив, що позивач підтримувала [PERSON] та перебувала з ним постійно з моменту виявлення хвороби і до моменту його смерті, цікавилась перебігом його хвороби, ділилась новинами з цього приводу із його родичами, спілкувалась із лікарями щодо процесу лікування. У суду також відсутні об`єктивні сумніви стосовно того, що у цей час [PERSON] підтримувала [PERSON] у побуті, надаючи йому необхідну допомогу. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення відповідної вимоги позивача та зміни черговості спадкування за померлим [PERSON] . Стосовно доводів відповідача про те, що похованням [PERSON] займалась не позивач, а його брат, то слід вказати про те, що численні роз`яснення Верховного Суду щодо участі спадкоємців у похованні спадкодавця, то ключовим моментом є сам факт обізнаності спадкоємця про сам факт смерті і забезпечення належного дотримання традицій щодо відання шани померлому. Факт того, що [PERSON] сплачував організацію похорон свого брата, не спростовує участі [PERSON] в усіх притаманних цій церемонії дій (відвідування кладовища, участь у поминальному обіді тощо). Відтак, ця обставина не може трактуватись судом як самоусунення позивача від здійснення поховання [PERSON] . Щодо посилання відповідача на незалучення позивачем до участі у справі у якості відповідача іншого спадкоємця рідного брата померлого [PERSON] , то суд не вважає, що назване є самостійною підставою для відмови у цьому позові, оскільки чинним законодавством брата та матір віднесено до різних черг спадкування і даному випадку позивач, вказуючи, що вона тривалий час була по суті дружиною померлого просить суд змінити черговість спадкування та надати можливість спадкувати разом із спадкоємцями саме першої черги, тобто матері, яка і є відповідачем у цій справі.

Outcome: partial