Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

26.08.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява. Позов обґрунтований тим, що з 22 листопада 2003 року [PERSON] , [INFO] перебував у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, про що зроблений відповідний актовий запис № 441. Рішенням Зарічного районного суду міста Суми по справі № 591/3001/19 шлюб було розірвано. У період шлюбу подружжя у відповідності до договору купівлі - продажу, серії та номер 2784 від 10.11.2009, посвідченого Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., придбало квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61.62 кв. м, житловою площею 37 кв. м. Згідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири є [PERSON] . Враховуючи неможливість досудового врегулювання спору через небажання відповідачки визнати право спільної сумісної власності відповідача на майно подружжя, позивач був змушений звернутися з позовною заявою до суду про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою від 29.08.2025 суд прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у даній справі, постановив розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 26.09.2025, встановив відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у [PERSON] належним чином завірену копію договору купівлі-продажу та копію технічного паспорту на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На виконання вимог судової ухвали про витребування доказів 29.08.2025 від відповідачки [PERSON] до суду надійшла витребувана інформація та документи. \~ \~ \~ \~25.08.2025 від представника позивача надійшло клопотання вх.№37247 про долучення письмових доказів та доплату судового збору. \~ \~ \~ \~26.09.2025 від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання вх.№37320, згідно якого остання, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила розгляд справи проводити без її участі. 26.09.2025 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання вх.№37319, у якому останній позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розгляд справи проводити без його участі та не наполягав на стягненні витрат на правову допомогу. Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Приписи частини першої статті 206 ЦПК України надають відповідачу право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Відповідно до\~частини четвертої\~даної статті\~у разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову.\~Якщо визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує\~судовий розгляд.\~ Суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову відповідачкою, а тому доходить висновку про наявність правових підстав для ухвалення рішення за результатом підготовчого провадження. Враховуючи, що судом явка сторін та їх представників обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами за відсутності учасників справи. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази, що стосуються позовних вимог, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що з 22 листопада 2003 сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, про що зроблений відповідний актовий запис № 441, що підтверджується актовим записом про шлюб (запит на цифрові копії документів) від 07.08.2025. Рішенням Зарічного районного суду міста Суми у справі № 591/3001/19 шлюб було розірвано. У період шлюбу подружжя на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер 2784 від 10.11.2009, посвідченого Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., придбало квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61.62 кв. м, житловою площею 37 кв. м., що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно номер 440836859 та згідно якої вказано, що власником квартири є [PERSON] . Даний факт також підтверджується витребуваними згідно ухвали суду від 29.08.2025у відповідачки документами. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368\~ЦК України). Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі\~статтею 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.\~\~Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Відповідно до пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~\~судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частину третю\~статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною першою\~статті 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з частиною першою\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до роз`яснення абзацу 1 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи, що відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, тому позовні вимоги про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою\~статті 142\~ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу за рахунок відповідачки підлягає відшкодуванню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 975 грн. Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відтак позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 975 грн судового збору, що становить 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved