Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [INFO] , Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення юридичного факту перебування дитини на утриманні, в якому просив: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який проживає за адресою: [ADDRESS] , самостійно виховує, утримує та здійснює догляд за сином [PERSON] , [INFO] , без участі матері; - визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який проживає за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з самостійним вихованням та утриманням батьком дитини без участі матері. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що [PERSON] (далі - Позивач) перебував у шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач). У шлюбі народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя з Відповідачем не склалося. Внаслідок чого, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 27.12.2011 року вищезазначений шлюб було розірвано. З того часу дитина проживає разом з батьком. Як батько, він забезпечує свого сина належним вихованням, умовами проживання та духовним розвитком, що відповідає інтересам дитини. Окрім того, біологічна мати [PERSON] - перебуває наразі в іншому шлюбі, виховання сина її не цікавить, участі в ньому вона не приймає, нехтує своїми батьківськими обов`язками, оскільки зайнята вихованням дітей та побутом у новому шлюбі. У зв`язку з наведеним, зокрема необхідністю надання різного виду допомоги дитині, необхідністю переміщення із дитиною без документального оформлення згоди від матері, яка з дитиною не проживає, тощо, позивачу необхідно встановити факт, що відповідач самостійно виховує та здійснює догляд за сином [PERSON] . Оскільки утримувати\~дитину більше\~немає кому\~у сім`ї,\~окрім біологічного батька,\~відповідно виникає необхідність встановлення\~зазначеного юридичного\~факту для\~отримання відстрочки від призову\~під час\~мобілізації під\~час дії\~воєнного стану,\~оскільки відповідно\~до підпункту 4\~пункту 1\~додатку 5\~до порядку\~проведення призову\~громадян на\~військову службу під\~час мобілізації,\~на особливий\~період,\~затвердженого Постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~16\~травня 2024\~р.\~№560,\~а саме\~переліку документів,\~що подаються військовозобов`язаним\~для отримання\~відстрочки від\~призову на\~військову службу під\~час мобілізації,\~відповідно до\~підстав,\~зазначених у\~ст.\~23\~Закону України «Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» належним\~чином підтверджуючим документом вказаної\~підстави є\~рішення суду\~про встановлення\~факту перебування дитини на\~утриманні військовозобов`язаного,\~відповідно до\~положень ст.\~315 Цивільного процесуального кодексу України. Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки напряму впливає на права й обов`язки батька та на інтереси дитини, яка перебуває на його самостійному вихованні, при цьому, він не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання дитини, чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту, та зокрема для відповідача не виникне в подальшому необхідності погоджувати будь-які юридичні дії з нею. 28.03.2025 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення юридичного факту перебування дитини на утриманні, - залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків. У зв`язку з усуненням недоліків, ухвалою суду від 17.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження за вказаною заявою, призначено розгляд по суті та визначено заінтересованій особі строк для подання відзиву на заяву залучено в якості третої особи Орган опіки та піклування Турбівської селищної ради та зобов`язано надати висновок щодо визначення місця проживання дітей. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору надано суду висновок щодо визначення місця проживання дітей. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 22.07.2025 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, у своїй заяві просив про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Представник третьої особи не заперечувала щодо задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з позивачем та в заяві просила про розгляд справи без неї. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно наявного у матеріалах рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27.12.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У шлюбі народилася дитина [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] 16.07.2010 проживає разом із батьком [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 01.10.2024 №926. Як вбачається з заяви біологічна мати [PERSON] - перебуває наразі в іншому шлюбі, виховання сина її не цікавить, участі в ньому вона не приймає, нехтує своїми батьківськими обов`язками, оскільки зайнята вихованням дітей та побутом у новому шлюбі. Оскільки утримувати дитину більше немає кому у сім`ї, окрім біологічного батька, так як мати дитини не має належних доходів, не виконує свої батьківські обов`язки та фактично не приймає участі у вихованні своєї дитини, відповідно виникає необхідність встановлення зазначеного юридичного факту для отримання відстрочки від призову під час мобілізації під час дії воєнного стану, оскільки відповідно до підпункту 4 пункту 1 додатку 5 до порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560. а саме переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» належним чином підтверджуючим документом вказаної підстави є рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного, відповідно до положень ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України. Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки напряму впливає на права й обов`язки батька та на інтереси дитини, яка перебуває на його самостійному вихованні, при цьому, він не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання дитини, чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту, та зокрема для відповідача не виникне в подальшому необхідності погоджувати будь-які юридичні дії з нею. Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 03.10.2024 року, складеного Службою у справах дітей/сільською радою зазначається, що при перевірці матеріально-побутових умов \~ \~ \~ \~життя встановлено, що [PERSON] проживає за вищевказаною адресою із сином [PERSON] . 2010 р.н.. учнем 9 класу КЗ «Новоприлуцька гімназія» та матір`ю [PERSON] 1968 р.н. Батько [PERSON] приймає активну участь у житті класу та школи сина [PERSON] , цікавиться його навчанням та приділяє йому належну увагу. Як висновок, зазначається, що батько відповідально ставиться до виконання своїх обов`язків та приділяє належну увагу вихованню сина . Відповідно до ч.1\~ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно до ч.4\~ст. 29 ЦК України\~та ч.1\~ст.160 СК України\~місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 161 СК України\~визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини). Місце проживання дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч.1\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4\~статті 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Турбівської селищної ради про визначення місця проживання дитини №188 від 22.05.2025 року, [PERSON] створив належні умови для повноцінного проживання, навчання, розвитку та виховання дитини за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, суд вважає, що проживання неповнолітньої дитини з батьком, яка фактично на даний час проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, визначивши місце проживання дитини з позивачем. Щодо вимоги позивача про встановлення факту перебування дитини на утриманні [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] суд зазначає наступне. При зверненні до суду із заявою (позовною заявою) про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину. Частиною першою\~статті 121 СК України\~передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Статтею 141 СК\~встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин першої - четвертої\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до\~статті 15 СК України\~сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в\~СК України\~чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України\~не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою\~статті 15 СК України\~«невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою\~статті 15 СК України\~«невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Вказаний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палити Верховного Суду від 11.09.2024 справа №201/5972/22.

Outcome: partial