Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (далі - позивач) звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 19400 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2024 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4480170724 в електронній формі. За вказаним договором відповідач отримав у позику 4000 грн на 360 днів, процентна ставка дисконтна 1,5% на день, знижена процентна ставка. За вказаним договором позивачем нарахована заборгованість станом на 25.06.2025 (включно) у сумі 19400 грн, з яких: 4000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15400 грн - заборгованість за процентами. З огляду на вказане, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також понесені судові витрати, всього 19400 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено дату судового засідання. 30 вересня 2025 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений був належним чином, шляхом публікації судової повістки про виклик в судове засідання на сайті суду. Відповідачем відзив до суду не поданий. Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності учасників судового процесу, які не з`явились, та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.07.2024 між сторонами укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4480170724 в електронній формі (далі - Договір), а також паспорт споживчого кредиту до вказаного договору. Відповідно до умов вказаного договору сума кредиту становила 4000 грн., строк кредитування 360 днів, процентна ставка стандартна 1.5 % в день, знижена процентна ставка 1,35% при поверненні позики до 31.07.2024, загальні витрати за кредитом 21600 грн, загальна вартість кредиту 25600 грн. Судом встановлено, що позика у сумі 4000 грн. 01.07.2024 була перерахована на рахунок відповідача. Доказів повернення грошових коштів відповідачем судом не встановлено. Розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача станом на 25.06.2025 складає 19400 грн, з яких: 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15400 грн. - заборгованість за процентами. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором до суду не надано. Отже, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 4000 грн. підлягає задоволенню. Щодо нарахування процентів за користування кредитом, судом перевірено розрахунок наданий позивачем, нарахування проведено в межах строку кредитування та з урахуванням вимог норм Закону України «Про споживче кредитування». Тому нараховані відсотки у сумі 15400 грн також підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Пропорційно до частини задоволених позовних вимог (76,57%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1854,83 грн. судового збору за подання позову.

Outcome: approved