Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

У травні 2022 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. Свій позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що 23 березня 2013 року уклали шлюб з відповідачем, який було зареєстровано у Червонознам`янській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що у теперішній час проживають окремо з квітня 2022 року, а до цього проживали у її батьків у с. Вільна Терешківка, де вона і залишилася проживати. [PERSON] забрав сина [PERSON] [INFO] , проживає у своїх батьків у с. Кривуші. Посилалася на те, що [PERSON] не дає їй спілкуватися з сином, чинить їй перешкоди у цьому, дочка проживає постійно разом з нею у с. Вільна Терешківка. Згоди щодо місця проживання дітей між сторонами не досягнуто. Вважає, що місце проживання малолітніх дітей повинно бути визначено з нею, оскільки тільки вона може створити комфортні умови для проживання дітей, їх розвитку, навчання та відпочинку. Вона забезпечена житлом, має всі умови для проживання дітей та їх розвитку. На даний час перебуває у післяпологовій відпустці по догляду за дочкою до досягнення нею 3-річного віку, отримує соціальну виплату від держави у розмірі 860 грн., додатково має дохід від здачі квартири в оренду та від продажу сезонних фруктів. Просила суд витребувати від органу опіки та піклування висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді від 22 травня 2022 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 06 червня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. [PERSON] у власному позові, не заперечуючи факт укладення шлюбу з [PERSON] , наявності у шлюбі двох малолітніх дітей, обґрунтовував наступним. Зокрема, вказував про те, що на даний час у суді перебуває справа про розірвання шлюбу між ними. У теперішній час син [PERSON] проживає з ним за місцем реєстрації, дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю за місцем її фактичного проживання. Під час спільного проживання однією сім`єю з сином складися добрі, довірливі відносини. Відносини [PERSON] з матір`ю не заладилися з різних причин, не залежних від самої дитини. Як постає з акту обстеження житлово-побутових умов від 31.05.2022 року, складеного Службою у справах дітей, вбачається, що за місцем проживання дитини по [ADDRESS] , умови для проживання разом з сином є задовільні. Для виховання та розвитку дитини створені всі умови, наявні меблі, дитячий одяг, взуття та іграшки, шкільне приладдя. В квартирі проживають лише вони з сином. За місцем роботи у ТОВ «МСЧ «Нафтохімік» характеризується позитивно, працює на посаді заступника директора-головного лікаря та одночасно займає посаду лікаря-уролога. Посилався на те, що відповідно до психологічного висновку від 07.05.2022 року вбачається, що у сина була виявлена слабкість емоційної прив`язки до матері. Одночасно поведінкові та вербальні реакції свідчать про тісну прив`язку дитини до батька. При особистому спілкуванні дитина продовжує з високою тривожністю та острахом ставитися до інформації про те, що йому пропонують повернутися жити до матері. На час звернення до суду із позовом, сторони не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Просив суд прийняти зустрічний позов, витребувати від органу опіки та піклування висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] та ухвалити рішення, яким встановити місце проживання сина разом з ним. Ухвалою судді від 08 червня 2022 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 червня 2022 року зазначені позови було об`єднано в одне провадження позов, визначено учасників справи, постановлено здійснити розгляд справи за об`єднаними позовами в порядку загального позовного провадження,закрито підготовне провадження у справі, призначено справу до розгляду. Зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, повторно надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дітей сторін. 30 червня 2022 року до суду від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшло клопотання про виклик до суду спеціаліста та заслуховування думки дитини, сина [PERSON] , щодо визначення місця проживання. 01 липня 2022 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю (т. 1 а.с. 74-86). 28 липня 2022 року до суду надійшла заява представника третьої особи - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області -Бойченко О.С. про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 1 а.с. 99-193). 18 серпня 2022 року до суду від представника позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про відвід судді. Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року зупинено провадження у справі до вирішення заяви про відвід головуючого у справі. Ухвалою суду від 26 серпня 2022 року (головуючий суддя [PERSON] ) відмовлено представнику позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді Нестеренка С.Г. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року відновлено провадження у даній цивільній справі. 30 серпня 2022 року до суду від представника позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року відмовлено представнику позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] у задоволенні заяви про забезпечення позову. 16 вересня 2022 року та 18 вересня 2022 року до суду від відповідача-позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 20-41) та призначення по справі судово-психологічної експертизи (т. 2 а.с. 43-47). Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року призначено у справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Кропивницького відділення Київського НДІСЕ, зупинено провадження у справі. 30 вересня 2022 року до суду від представника позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про відвід судді. 24 листопада 2022 року до суду від позивача-відповідача [PERSON] надійшла заява про відмову від позову, а 27 грудня 2022 року до суду від позивача-відповідача [PERSON] надійшла заява про відкликання заяви про відмову від позову, які були розглянуті у ході судового засідання. 21 лютого 2023 року до суду від представника позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про відвід судді. 10 квітня 2023 року до суду від Кропивницького відділення Київського НДІСЕ надійшов висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи (т. 2 а.с. 108-119). Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року поновлено провадження у справі. Призначено судове засідання. Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року передано заяву представника позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] про відвід головуючого у справі на розгляд іншому судді цього суду. Ухвалою суду від 12 квітня 2023 року (головуючий суддя Андрієць Д.Д.) заяву [PERSON] про відвід головуючого судді Нестеренка С.Г. залишено без задоволення. 24 травня 2023 року до суду від відповідача-позивача [PERSON] надійшла заява про допит свідків та клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 172-194). 19 вересня 2023 року до суду від представника позивача- [PERSON] [PERSON] надійшла заява про виклик свідків (т. 3 а.с. 4-5). 16 жовтня 2024 року до суду від відповідача-позивача [PERSON] надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 4 а.с. 8-10). Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року відмовлено представнику позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] у задоволенні заяви про відвід головуючого у справі. 04 березня 2025 року до суду від позивача-відповідача [PERSON] надійшло клопотання про застосування спільної опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Цього ж дня, 04 березня 2025 року, до суду надійшло клопотання відповідача-позивача [PERSON] про надання доручення органу опіки та піклування скласти та надати суду новий висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , котрий досяг 10-тирічного віку. Ухвалою суду від 04 березня 2025 року зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок у формі рішення про доцільність визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з одним із батьків та можливості встановлення спільної опіки батьків над сином. 13 червня 2025 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, та відсутності підстав для застосування обопільної опіки батьків над сином (т. 4 а.с. 140-160). 01 липня 2025 року до суду від відповідача-позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 4 а.с. 161-244, т. 5 а.с. 1-21). Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року було закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей у частині вимоги про визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що відсутній предмет спору. Продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року було відмовлено позивачу - відповідачу [PERSON] та її представнику [PERSON] у задоволенні клопотань про зняття (відмову) від первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, а саме малолітнього сина [PERSON] , або про залишення цього позову без розгляду. У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] постійно підтримувала заявлений власний позов, просила його задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладенні в ньому. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. Під час розгляду справи пояснила суду, що після укладання шлюбу у 2013 році проживали з чоловіком у її батьків. Чоловік пішов із сім`ї після смерті її батька. Підтвердила, що пропонував їй переїхати у квартиру по [ADDRESS] . Син поїхав разом з батьком у квітні 2022 року. Оскільки є ще інша малолітня дитина, донька [PERSON] вона не працює. У вихованні доньки батько участі не приймає. Вважає, що син сам не йде до неї, але в цьому чоловік не винен. Син дуже прив`язаний до батька і завжди його чекав. Відносини у неї з сином не дуже добрі, підтвердила, що забирала у нього телефон, сварилися. Вважає, що чоловік чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином. Крім того, ході розгляду справи судом, сторону позивача-відповідача [PERSON] представляли почергово різні адвокати Циганкова І.І., Чорнуха Ю.В., Молодчин В.П., Міщенко О.В., Браташ Ю.П., які послідовно підтримували позицію позивача-відповідача [PERSON] та від послуг яких остання у наступному відмовилися. У судовому засіданні 25 вересня 2025 року позивач-відповідач [PERSON] та її представник Отрешко В.О., котрому було надано судом час для ознайомлення з матеріалами справи та був ознайомлений із вказівкою про обмеження у часі, остаточно на пропозицію та питання суду вказали про відсутність клопотання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви у судовому засіданні для ознайомлення з матеріалами справи, та вказали про те, що заявлений позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, а саме малолітнього сина [PERSON] не підтримують, погодилися із зустрічним позовом [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком. Позивач-відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом на подачу відзиву на зустрічну позовну заяву. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] проти первісного позову [PERSON] кожний окремо заперечували. Просили відмовити у його задоволенні. Заявили, що спір в частині визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] на даний час відсутній, дитина малолітня та проживає з матір`ю. Підтримали поданий зустрічний позов та просили його задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладенні в ньому. Відповідач-позивач [PERSON] не скористався своїм правом на подачу відзиву на первісну позовну заяву. Під час розгляду справи судом відповідач-позивач [PERSON] суду пояснив, що перебував у шлюбі з позивачем-відповідачем з 2013 року. Жили не дуже добре від сварки до сварки, його виганяли із двору у с. Вільна Терешківка. Остання сварка відбулася після його приїзду від його батьків, коли теща звинуватила його у смерті тестя. Сварки завжди були при синові і виникали з нічого. Наразі син проживає з ним з квітня 2022 року, таким було бажання сина. Син відвідує приватний навчально-освітній заклад «Gorodok». Було декілька випадків, коли мама забирала [PERSON] під час занять, перериваючи його навчання. 21 грудня 2022 року мати самостійно відвела сина до перукарні та з незрозумілих мотивів попросила вистригти йому на голові літеру «Z», яку використовує наш ворог як свій фірмовий знак. Коли наступного ранку син відмовився йти до школи з такою зачіскою, був змушений йти з ним до перукарні, замість навчального закладу. Представник третіх осіб - Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та одночасно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування - Бойченко О.С. проти первісного позову [PERSON] щодо визначенні місця проживання [PERSON] з матір`ю заперечувала, з підстав, викладених у Висновку органу опіки та піклування за № 1491 від 12.06.2025 року «Про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] ». Просила зустрічний позов [PERSON] задовольнити. У ході розгляду справи пояснила, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дітей з матір`ю, за яким було надано Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 857 від 30.06.2022 року про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю, думка сина [PERSON] щодо місця його проживання на засіданні комісії не заслуховувалася. Це було зроблено лише під час огляду житла [PERSON] . Підтвердила, що у даному Висновку відсутнє обґрунтування щодо доцільності визначення місця проживання дітей з матір`ю. Представник третьої особи [INFO] у судове засідання не прибув. Просили справу розглядати без участі їх представника. Свого відношення до позову не висловили. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідчення свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступне. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як установлено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що з 23 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Червонознам`янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області (т. 1 а.с. 13). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (т. 1 а.с. 11-12). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 вересня 2022 року у справі № 524/2483/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу сторони не заявляли вимоги щодо визначення місця проживання дітей та суд врахував, що такий спір є предметом розгляду у даній цивільній справі. Під час розгляду даної справи сторонами не заперечувався той факт, що до квітня 2022 року вони проживали разом у с. Вільна Терешківка Кременчуцького району, у батьків позивача-відповідача [PERSON] . Судом встановлено, що з 24 квітня 2022 року малолітній син сторін у справі [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його утриманні, неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю. 03.06.2022 року суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі за № 524/2570/22 за заявою [PERSON] було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь коштів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно. 21.06.2023 року суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі за № 524/3591/23 за заявою [PERSON] було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на його користь коштів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 липня 2022 року у справі за № 524/3747/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дочки, зупинено стягнення аліментів за судовим наказом виданого 03.06.2022 року. За заявою відповідача-позивача [PERSON] , поданою за місцем роботи 28.07.2022 року, з його заробітної плати утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду із первісним позовом позивач-відповідач [PERSON] заявила, що колишній чоловік [PERSON] чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином. Вважає, що місце проживання дітей має бути визначене з нею, адже нею створені всі умови для їх гармонійного розвитку. При цьому, відповідач-позивач за зустрічним позовом [PERSON] у своєму зустрічному позові заявив, що син більше спілкується з ним аніж з матір`ю, до дитячого освітнього центру «Gorodok» дитину фактично приводив лише він. Відносини у сина з матір`ю не заладилися з різних причин, не залежних від дитини. Спір щодо визначення місця проживання доньки [PERSON] між ним та колишньою дружиною на даний час відсутній, донька за їх спільним рішенням проживає разом із матір`ю. На даний час існує спір щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , оскільки згоди з цього питання між ними не досягнуто. Із матеріалів справи постає, що Службою у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 31.05.2022 року було обстежено житлово-побутові умови проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] про що складено відповідний Акт обстеження, затверджений заступником начальника Служби у справах дітей Соколовою А.В. Із даного Акту вбачається, що житло розташоване на 6 поверсі 9-поверхового будинку, складається із 2-х кімнат. Умови проживання у квартирі задовільні, в квартирі чисто та затишно, зроблено сучасний ремонт. В наявності необхідні меблі та побутова техніка, речі повсякденного користування. Для дитини передбачено окремо місце для сну, є стіл для занять, шафа для одягу, в наявності дитячий одяг, взуття, іграшки, шкільне приладдя. Продукти харчування у достатній кількості. За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , батько та [PERSON] , [INFO] , дитина. Під час відвідування малолітній [PERSON] перебував вдома разом з батьком. Зі слів дитини він наразі проживає разом з батьком та надалі бажає проживати разом з ним (т. 1 а.с. 49). Відповідно характеристики на [PERSON] , наданої ТОВ «МСЧ «Нафтохімік» 31.05.2022 року за місцем його роботи, останній працює з липня 2008 року на посаді лікаря-уролога, з перших днів роботи зарекомендував себе як висококваліфікований спеціаліст, за ініціативи якого були запроваджені новітні технології в діагностиці та лікуванні профільних захворювань. З березня 2020 року був призначений на посаду заст. директора головного лікаря, надає медичну допомогу як лікар-уролог. На посаді заст. директора головного лікаря показав себе як здібний організатор, вимогливий до себе та підлеглих керівник, користується заслуженим авторитетом та повагою серед працівників та пацієнтів. За час роботи в ТОВ «МСЧ «Нафтохімік» неодноразово був нагороджений почесними грамотами, стягнень та доган не має (т. 1 а.с. 47). Із виробничої характеристики на бухгалтера [PERSON] , наданої ТОВ «Свіпіт» 29.08.2022 року за місцем її роботи, постає, що остання працювала на посаді бухгалтера з 21.08.2018 року по 31.10.2018 року. З перших днів роботи зарекомендувала себе як конфліктний працівник, висловлювала незгоду з методами роботи, покладеними на неї посадовою інструкцією, виконувала все невчасно, деякі завдання просто ігнорувала. У зв`язку з чим, через декілька тижнів у [PERSON] виник конфлікт з колегами, у який втрутилася головний бухгалтер товариства. Після отримання заробітної плати за серпень місяць пропонувала колегам відмітити це спиртними напоями на робочому місці, після отриманої від колег відмови, вдалася до їх образ. З колегами поводила себе агресивно та грубо, за характером нетовариська, некомпетентна в роботі, неграмотна у написанні елементарних заяв, відсутнє бажання працювати в колективі (т. 2 а.с. 40). Із довідки освітнього центру «Gorodok» № 11/05 від 11.05.2022 року постає, що [PERSON] , [INFO] відвідує даний освітній центр з 01.09.2019 року. До закладу дитину приводить та забирає батько [PERSON] , іноді мама [PERSON] . Оплату за відвідування навчального закладу здійснює батько [PERSON] . [PERSON] завжди має задовільний емоційний стан, охайний зовнішній вигляд, навчальний заклад відвідує щоденно та вчасно, забезпечений всім необхідним для повноцінного зростання (одягом, взуттям, навчальними матеріалами тощо) (т. 1 а.с. 48). До матеріалів справи стороною відповідача-позивача [PERSON] додано психологічне заключення практикуючого психолога [PERSON] від 07.05.2022 року, за яким, останньою було проведено клініко-психологічний аналіз особливостей відношення дитини - [PERSON] до кожного з батьків. На момент обстеження дитині повних 7 років 8 місяців. Психологом було зроблено загальний висновок, що у дитини, згідно клінічних досліджень, було виявлено високий ступінь емоційної прив`язки до ситуації, яка зараз відбувається у родині, підвищений стан особистої тривожності та набуту лабільність нервової системи, що свідчить про високу вірогідність нервового зриву (т. 1 а.с. 50). Відповідно до висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 857 від 30.06.2022 року «Про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] », орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вважає за доцільним визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (т. 1 а.с. 76-86). У матеріалах справи також наявний Висновок судової психологічної експертизи № 4007/22-27 від 24.03.2023 року, проведеної на підставі ухвали суду, експертом Кропивницького відділення Київського НДІСЕ Літвіновою Т.Р. (т. 2 а.с. 109-118). Під час розгляду справи судом, практикуючим психологом [PERSON] , на замовлення відповідача-позивача [PERSON] , 29.03.2023 року було проведено повторний клініко-психологічний аналіз особливостей відношення дитини - [PERSON] до кожного з батьків. На момент обстеження дитині повних 8 років та 6 місяців. Психологом було зроблено загальний висновок, що на час проведення дослідження є високий ступінь емоційної прив`язки до ситуації, яка наразі відбувається в родині, підвищений стан особистої тривожності дитини та вже сталу лабільність нервової системи, що вказує на дуже високу вірогідність нервового зриву. Рекомендований стан спокою (т. 2 а.с. 174-176). Відповідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1491 від 12.06.2025 року «Про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] », орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] (т. 4 а.с. 143-160). 25 червня 2025 року відповідач-позивач [PERSON] звернувся до відділення поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області із заявою за фактом спричинення його малолітньому сину [PERSON] тілесних ушкоджень матір`ю [PERSON] , що містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. До заяви заявник додав копії медичних документів сина. 26 червня 2025 року відділенням поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області були внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] за фактом нанесення малолітньому [PERSON] , [INFO] тілесних ушкоджень, ч. 1 ст. 125 КК України, розпочато досудове розслідування (кримінальне провадження № 12025175540000098) (т. 4 а.с. 162-163). Як було встановлено судом, спір щодо місця проживання малолітньої дончки [PERSON] , [INFO] , станом на день розгляду судом справи, між сторонами фактично та юридично відсутній. За обоюдною згодою сторін та станом на день розгляду справи судом, донька [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , тому спір в цій частині суд не розглядав та закрив провадження, про що постановив ухвалу 25 вересня 2025 року. Вирішуючи спір в частині вимог первісного та зустрічного позовів щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , судом встановлено, що між сторонами існують напружені та неприязні стосунки, внаслідок чого батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання сина та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним. Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки стосовно своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 5 Конвенції ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу. Як визначено у статті 5 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» державна політика щодо забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків спрямована, зокрема, на утвердження ґендерної рівності; недопущення дискримінації за ознакою статі; забезпечення рівної участі жінок і чоловіків у прийнятті суспільно важливих рішень; забезпечення рівних можливостей жінкам і чоловікам щодо поєднання професійних та сімейних обов`язків; підтримку сім`ї, формування відповідального материнства і батьківства; виховання і пропаганду серед населення України культури ґендерної рівності, поширення просвітницької діяльності у цій сфері; захист суспільства від інформації, спрямованої на дискримінацію за ознакою статі. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 161 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 404/3499/17). Відповідач-позивач [PERSON] клопотав перед судом про допит малолітнього сина [PERSON] , [INFO] для з`ясування його думки щодо визначення його місця проживання в присутності дитячого практикуючого психолога [PERSON] , яка надавала дитині тривалий час психологічну допомогу, а також про її допит як спеціаліста та свідка. У судовому засіданні 16 серпня 2022 року, допитана як спеціаліст та свідок, [PERSON] суду пояснила, що знає малолітнього [PERSON] з 2022 року, дитина має підвищений психоемоційний стан та підвищену тривожність, викликану сварками між батьками. Є прояви неврозу у дитини. Дитина більше прив`язана до батька, ніж до матері. Мати не цікавиться станом дитини. При особистому спілкуванні дитина з високою тривожністю та острахом ставиться до інформації про те, що йому пропонують повернутися жити до мами. Тиску на дитину зі сторони батька не відчувала. Допитаний у судовому засіданні 16 серпня 2022 року у присутності психолога [PERSON] , представника одночасно Служби у справах дітей та органу опіки і піклування Бойченко О.С., малолітній [PERSON] , [INFO] , якому на той час виповнилося 7 років та 11 місяців, суду пояснив, що мама його била, забрала самокат та телефон, не грала з ним, погрожувала, що забере його від батька. Пояснив, що хоче жити з батьком, разом вони грають у футбол та в ігри, їздять до дідуся та бабусі, там він спілкується також з двоюрідним братом. Пояснив, що просто так мама до нього не приїжджає. Коли приїздила 2 рази, то хотіла його забрати (після чого заплакав). Пояснив, що 1 раз вона приїздила з поліцією, 2 раз - без поліції, дзвонити їй він не хоче. Сказав, що любить тата. На запитання, чи любить маму, помахав головою, що ні. Допитана судом, як спеціаліст та свідок, [PERSON] суду пояснила, що працювала у освітньому центрі «Gorodok». [PERSON] знає 2 роки з підготовчої групи. Приводив до школи дитину його батько та забирав також він. Навчанням сина цікавився батько, інколи мама. [PERSON] емоційно сильна, розвинута дитина. Говорив, що хоче жити з батьком, позитивні емоції у нього були більше в сторону батька. Про відносини між батьками не розказував, на батьків ніколи не жалівся. Прояву тиску на дитину зі сторони батька не відчувала. Крім того, у судовому засіданні в цей день, 16 серпня 2022 року було здійснено огляд відеозапису приїзду працівників Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області 02.05.2022 року до фактичного місця проживання на той час відповідача-позивача [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на виклик [PERSON] у зв`язку з нібито порушенням прав дитини. Із відеозапису та листа Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області від 16.05.2022 року постає, що під час реагування на дану подію порушень громадського порядку не було, порушень прав дитини, [PERSON] встановлено не було (т. 1 а.с. 51-52). За клопотанням сторін та їх представників судом була призначена судова психологічна експертиза, проведення якої доручено експертам Кропивницького відділення Київського НДІСЕ. У матеріалах справи наявний висновок експерта № 4007/22-27 від 24.03.2023 року. У наведеному висновку експертом вказано, що предметом дослідження є відношення дитини - [PERSON] , [INFO] до двох батьків, характер та структура міжособистісних відношень в близькому оточенні дитини та ознаки, які можуть вказати на психологічну загрозу для сприятливого розвитку малолітнього. Експертом зроблені наступні висновки. 1. З питання № 1 з огляду спостережень, в результаті тестування та згідно зазначеної ситуації основні характеристики виховної поведінки [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] це співвідношення м`якості, турботи з вимогливістю до виконання окремих правил. Для [PERSON] характерна висока емоційна близькість у відносинах із сином, контроль за власною поведінкою та послідовність у виховній тактиці. Дитина емоційно позитивно сприймає батька і без відторгнення здатна проходити процес освоєння чоловічої рольової моделі, в чому батько є прикладом, через характерні риси позитивного мислення, відповідальності, витримки та почуття обов`язку. 2. З питання № 2 з огляду спостережень, в результаті тестування та згідно зазначеної ситуації, виявлені індивідуально-психологічні якості [PERSON] , які позитивно впливають на виховний процес по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] це об`єктивне сприйняття ситуації, внаслідок якої активізуються такі риси як захист, підтримка, піклування, турбота, наполегливість в досягненні своєї мети поряд з відвертим бажанням приймати активну участь у вихованні сина. [PERSON] намагається робити все можливе, для того, щоб її син відчував, що мама існує у його житті. Розуміння того, що через сімейні непорозуміння діти не повинні бути роз`єднаними, так як наявний розрив звязків призводить до емоційного потрясіння як сина, так і доньки. [PERSON] зі своєї сторони проявляє щиру готовність поступитися принципами та зробити будь-які спроби для врегулювання конфлікту, наскільки для неї це представляється можливим, заради своїх дітей та встановлення стабільності в їх житті. 3. З питання № 3 та виходячи із результатів психодіагностування та аналізу співбесіди, проведеної під час дослідження, можна стверджувати, що [PERSON] , [INFO] позбавлений можливості повноцінно спілкуватися з мамою [PERSON] , це травмує дитину, так як він прив`язаний до мами та за результатами психологічного дослідження не відгороджує її від себе. Умови виховання кожного з батьків будуть сприяти лише тому в тому випадку, коли дитина в рівній мірі буде отримувати піклування та турботу про нього зі сторони кожного із батьків, тато потрібен як зразок наслідування чоловічої моделі поведінки, мама повинна знаходитися поруч, для формування самооцінки, позитивного сприйняття соціуму та входу в нього. Не доцільно в інтересах [PERSON] зменшувати контакт з мамою, так як він через проекцію своїх малюнків проявляє психоемоційний зв`язок із мамою. Малолітній [PERSON] знаходиться з психологічному віковому етапі розвитку, коли негативні зміни, які відбуваються в сім`ї дитини, з близькими та значимими для нього людьми, можуть спричинити тривогу та почуття незахищеності, втрати стабільності та страху перед новим і незнайомим, це серйозний стрес-фактор, який в подальшому може призвести до порушення розвитку дитини. Будь-яку втрату дитина в цьому віці сприймає як «назавжди», оскільки усвідомити і оцінити перспективи дитина даного віку не вміє. 4. Питання № 4 та питання № 5 об`єднуються між собою, так як за результатами матеріалів цивільної справи, проведеної діагностики та бесіди, вплив на оцінку [PERSON] , [INFO] сімейної ситуації має батько, [PERSON] , так як син тривалий час проживає із батьком та який обмежує можливість вільно спілкуватися сину із своєю мамою та молодшою сестричкою, посилаючись, що своєю поведінкою [PERSON] лякає сина до стану, що він почав її боятися. НА початку дослідження [PERSON] намагався заспокоїти сина « [PERSON] не бійся», хоча жодних ознак хвилювання дитина не продемонструвала та побачивши маму, поступово вступив із нею в контакт. Поряд з цим, слід зазначити, що за весь час проведення дослідження, батько [PERSON] не контролював, не впливав та не втручався в процес дослідження. І, як результат, виявлені достовірні відомості про сприйняття дитиною двох дорослих, які кожен по своєму є важливими в житті дитини, не дивлячись на те, що аналіз сімейних взаємовідносин показав, що тато [PERSON] намагається усунути маму від процесу виховання, чого в даному випадку не потрібно робити, так як для гармонійного розвитку [PERSON] потребує контакту з мамою і її участі у виховному процесі. 6. З питання № 6 та виходячи із результатів психодіагностування та аналізу співбесіди, проведеної під час дослідження можна стверджувати, що мати [PERSON] та члени її родини або інші особи не здійснювали та не здійснюють будь-який психологічний, емоційний чи інший вплив, тиск на [PERSON] , який би був направлений на примусове емоційне та психологічне чи інше відчуження, віддалення та повну втрату психологічного та емоційного чи іншого контакту між дитиною та батьком [PERSON] . Навпаки, [PERSON] проявляє розуміння того, що стало причиною конфлікту, результати якого призвели до розриву стосунків між нею та чоловіком та заручниками якого стали діти. В свою чергу, про батька [PERSON] , [PERSON] , вона говорить з повагою, відмічає, що він є гарним батьком її дітей, живе надією, що все закінчиться та відновиться спілкування між дітьми та повага дорослих один до одного. 7. З питання № 7 «Як та яким чином може вплинути на психологічний стан та розвиток окреме проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , на кожного з них?» безумовним залишається той факт, що для зниження тривожності в [PERSON] та з високою долею ймовірності і у [PERSON] та виходячи із ситуації, що склалася, необхідно, щоб діти регулярно зустрічалися, проводили разом час та відчували, що вони є один в одного. Враховуючи прив`язаність обох дітей до своїх батьків, та в зворотному напрямку батьків до своїх дітей, ідеальним результатом було б об`єднання зусиль направлене на примирення дорослих, пошук шляхів відновлення стосунків на рівні обговорювання питань, які стосуються виховування дітей заради їх благополучного розвитку. Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. У судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] висловили свої сумніви у правильності та об`єктивності висновку судової психологічної експертизи з тих підстав, що судовим експертом була порушена процедура проведення такої експертизи, адже опитувальники з дитиною, малюнки, відповіді на питання експерта, бесіда з дитиною, проводилася експертом в присутності обох батьків. З цього вбачають , що дитина могла відчувати тиск на себе зі сторони батьків, які були присутні при цьому, зокрема і від матері, що могло вплинути на результати експертизи. Крім того, вважали, що судовий експерт [PERSON] мала взяти до уваги психологічне заключення практикуючого психолога [PERSON] від 07.05.2022 року, яка знає [PERSON] з 2022 року, знає його психоемоційний стан та займалася з ним неодноразово. Допитана судом експерт [PERSON] , яка проводила судову психологічну експертизу, суду пояснила, що під час проведення експертизи вона не спілкувалася наодинці з кожним із батьків, із дитиною сторін, сином [PERSON] , адже не вбачала в цьому потреби, опитування всіх відбувалося одночасно в одному приміщенні. Висновок стосовно дитини зробила по малюнку дитини. Пояснила, що дитина вихована, інтелектуально розвинена, травмована ситуацією. Під час проведення експертизи застосовувала, зокрема, методику визначення батьківських стосунків з дітьми, що включає в себе анкетування та опитувальники, бесіди та спостереження, що дозволяють дитині виразити своє ставлення до батьків через малюнки та відповіді на запитання. Підтвердила суду, що проводила дослідження (опитувальння дитини, малюнки, бесіди з ним тощо) в присутності обох батьків, а також те, що дослідження емоційного стану дитини вона не проводила взагалі. Також пояснила, що під час свого висновку вона не враховувала психологічне дослідження практикуючого психолога [PERSON] , оскільки не вважала це за необхідне. Суд погоджується з твердженнями відповідача-позивача [PERSON] та його представника [PERSON] , що висновок експерта [PERSON] за результатами проведення судової психологічної експертизи викликає сумніви в його об`єктивності. При цьому, суд виходить з того, що психологічне опитування та тести як з батьками, так і зокрема відповідні дослідження дитини мали проводитися експертом наодинці, без присутності батьків, для запобігання можливого впливу з їх сторони. З`ясування думки дитини у ході роботи із експертом-психологом наодинці є найбільш комфортним процесом для дитини, оскільки проходить, як правило, у спокійній обстановці, в ігровій формі та без можливого стороннього впливу на дитину. Однак експерт не забезпечила умови для опитування малолітнього сина сторін та вчинення відповідних досліджень у відсутності батьків, і, таким чином присутність батьків разом з сином під час експертного дослідження в одному приміщенні одночасно фактично позбавили створення реальної можливості забезпечення стороннього впливу на дитину. Суд встановив, що у своєму висновку (питання 4-5) експерт [PERSON] стверджувала, «що аналіз сімейних взаємовідносин показав, що тато [PERSON] намагається усунути маму від процесу виховання….». З цього приводу суд дійшов до переконливого висновку, що таке твердження експерта не відповідає обставинам справи та взагалі не входило до кола питань поставлених судом експерту, а отже експерт безпідставно з невідомих причин вийшла за межі експертизи. Таким чином, суд відхиляє та не бере до уваги висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 4007/22-27 від 24.03.2023 року як належний та допустимий доказ. За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Згідно з абзацом восьмим пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Судом встановлено, що висновком третьої особи - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, за № 857 від 30.06.2022 року, зазначено за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Вказаний висновок складений на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини. При цьому, як постає із Висновку він не в достатній мірі обґрунтований та мотивований, адже не узгоджується із думкою дитини, [PERSON] , який під час бесіди зі спеціалістами служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 31 травня 2022 року повідомив, що наразі проживає із батьком та надалі бажає проживати разом з ним. Дитина повідомила, що з матір`ю жити не бажає тому, що мама на нього кричала, била та погрожувала, що забере його від батька. Таку ж позицію висловив [PERSON] під час обстеження умов проживання родини [PERSON] (батьків відповідача-позивача [PERSON] ), де у ході спілкування з [PERSON] , останній зазначив, що дуже любить свого тата та бажає проживати разом з ним. При цьому, хлопчик був усміхнений, веселий та позитивно налаштований. Також, той факт, що думка [PERSON] щодо його місця проживання не була заслухана у 2022 році Комісією з питань захисту прав дитини, знайшло своє підтвердження з пояснень представника третіх осіб (органу опіки та піклування, Служби у справах дітей) [PERSON] . У судовому засіданні 17 лютого 2025 року, у присутності практикуючого психолога [PERSON] , представника Служби у справах дітей та органу опіки і піклування Бойченко О.С. було судом в обов`язковому порядку опитано повторно та з`ясовано думку дитини - [PERSON] , [INFO] , якому на час надання пояснень виповнилось 10 років та 5 місяців, щодо визначення його місця проживання. Дитина пояснила, що зараз проживає з батьком, який приділяє йому увагу, жити з батьком йому подобається. Також живе з дідусем та бабусею, батьками тата. З мамою спілкується, коли приїжджає до сестрички [PERSON] , з мамою у нього виникають скандали. Тато не забороняє йому спілкуватися з мамою телефоном, її номер у нього є. Мама дзвонить йому навіть на уроці. Коли вона дзвонить, то його випускають з класу, буває, що не хоче їй відповідати. Мама 1-2 рази приходила до школи, 1 раз навіть дала 1500 грн., більше не давала, один раз привітала з Новим роком у Телеграм. Мама пропонувала йому 2 тижні жити з батьком, 2 тижні з нею, особисто він не хоче. Пригадав, що коли у квітні 2022 року хотів поїхати до батька, мама не пускала. Постійно проживав тоді у с. Велика Терешківка, інколи їздив до дідуся та бабусі, батьків тата. Підтвердив, той факт, що мама водила його на стрижку, тоді йому вистригли букву «Z» на голові на її прохання. Батько потім змінив малюнок. На день народження до [PERSON] його не запрошують. Підтвердив, що хоче і надалі жити з батьком. У судовому засіданні 17 лютого 2025 року допитана як спеціаліст, практикуючий психолог [PERSON] суду пояснила, що продовжує надавати психологічну допомогу [PERSON] . Він став більш врівноваженим, з`явилася зацікавленість до музики, це гра на гітарі. Бувають моменти, коли [PERSON] приїзжав знервований після зустрічі онлайн з [PERSON] або з мамою. Заняття у неї він не пропускав, був складений план корекційних занять з ним. [PERSON] став спокійний, став формулювати свої думки. Нею було проведено дві зустрічі з батьками і дітьми. Її рекомендації не виконувалися саме мамою. Психолог пояснила суду, що є недоцільним місце проживання дитини 1,5 чи 2 місяці в одному місці (у батька) і 1,5 чи 2 місяці в іншому місці (у мами), оскільки дитина повинна мати свій власний куток та затишок, визначене місце проживання, що не перешкоджає дитині за її власним бажанням відвідувати іншого з батьків та залишатися там на канікулах чи вихідних. За клопотанням сторін судом у ході розгляду справи у судовому засіданні було допитано ряд свідків. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що живе у с. Вільна Терешківка 8 років, знає [PERSON] , [PERSON] бачить дуже рідко. Сина [PERSON] бачила востаннє влітку, приїздив у село з батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] у с. Вільна Терешківка з 2022 року. Син [PERSON] приїзжає у село разом з батьком, бачила декілька разів. Познайомилася з [PERSON] , нормальна дитина, гуляв з [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомила, що живе у селі 22 роки, знає сторін давно, з дня створення їх сім`ї. Син [PERSON] часто буває у них в гостях. Раніше на відносини не звертали уваги, з березня 2022 року стали замічати, що щось в сім`ї не те. [PERSON] повертався в село разом із батьком, востаннє його бачила 31.12.2023 року. Він став більш дорослішим, врівноваженим, спокійним. З матір`ю він перестав проживати з квітня 2022 року. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом у с. Вільна Терешківка, знає обох сторін та те, що разом вони не проживають. Знає, що їх син [PERSON] проживає разом з батьком. Свідок [PERSON] пояснила, що живе у селі 15 років. [PERSON] хрещена мати її дочки. Була хороша, нормальна сім`я, раніше проживали у селі, але є ще і квартира у них. [PERSON] забрав сина у квітні 2022 року, про це відомо зі слів [PERSON] . Із сином приїзжає у село, бачила декілька разів. Причин погіршення відносин між [PERSON] та [PERSON] не знає. Свідок [PERSON] суду повідомив, що живе у селі останні 5 років, знає і [PERSON] і [PERSON] , є другом сім`ї її батьків. До розлучення була нормальна сім`я, очевидцем сварок він не був. З дітьми вони спілкувалися нормально, не били, не сварили. Про місце проживання їх сина [PERSON] з батьком знає зі слів самої [PERSON] . [PERSON] бачив за 2 роки кілька разів у селі, вітався з ним. На його думку дитина була залякана, з поглядом вовченя. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є батьком [PERSON] . [PERSON] бачить часто, він приїздить із батьком, боїться своєї матері та свахи (баби). Бували такі випадки і у його присутності. [PERSON] не хоче спілкуватися з мамою. [PERSON] з ним не дуже спілкується. Коли син приїхав з онуком, то йому було 7 років. У їх сім`ї конфлікти були часті, син декілька разів уходив із сім`ї, потім повертався заради дітей. Даний свідок не був допитаний судом в повній мірі. У зв`язку із поганим самопочуттям та необхідністю надання медичної допомоги, судом допит свідка був зупинений та у подальшому учасники справи не наполягали на виклику і допиту цього свідка. Свідок [PERSON] суду повідомила, що знає [PERSON] з літа 2022 року, із її сином [PERSON] та батьком [PERSON] незнайома. [PERSON] знає, та тягнеться до матері. Вважає, що сину буде краще з мамою (зі слів самої [PERSON] ). На запитання суду щодо таких висновків, повідомила, що про це їй сказала сама [PERSON] . На запитання суду, позивач-відповідач [PERSON] суду відповіла, що зі свідком [PERSON] до цього розмовляла. Свідок [PERSON] суду повідомив, до [PERSON] є його двоюрідною племінницею, а її мати його двоюрідна сестра. [PERSON] знає з реєстрації шлюбу, сину [PERSON] він хороший батько. Де проживає [PERSON] зараз не знає. На час народження [PERSON] відносини у [PERSON] та [PERSON] були нормальні, очевидцем сварок не був, про сварки лише чув, скаржився сам [PERSON] . Дізнався від [PERSON] , що [PERSON] забрав батько. Потім [PERSON] з батьком приїздили до [PERSON] . Оцінюючи свідчення свідків, суд дійшов висновку, що фактично всі допитані свідки підтвердили факт проживання [PERSON] разом із батьком з квітня 2022 року, спільного відвідування ними доньки сторін - [PERSON] , яка проживає разом із матір`ю у с. Вільна Терешківка, наявності неприязних стосунків між сторонами у справі, підтвердили сварки та конфлікти між колишнім подружжям. З урахування того, що справа розглядалася судом досить тривалий час та того, що дитина проживає разом із батьком 3 (три) повноцінних роки, сторона відповідача-позивача [PERSON] клопотала перед судом про надання доручення виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, скласти та надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . У свою чергу, позивач-відповідач [PERSON] звернулася до суду із клопотанням щодо встановлення спільної опіки над малолітнім сином [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання (спільну опіку) над сином, почергово з кожним з батьків. Ухвалою суду від 04 березня 2025 року було зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок у формі рішення про доцільність визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з одним із батьків та можливості встановлення спільної опіки батьків над сином. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1491 від 12.06.2025 року, зазначено за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , та констатовано відсутність реальної можливості встановлення спільної опіки батьків над сином. Вказаний висновок складений на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини. При цьому, ухвалюючи таке рішення, Комісія заслухала пояснення батьків дитини [PERSON] та [PERSON] , пояснення спеціаліста-психолога [PERSON] , врахувала надані документи, висновок служби у справах дітей та думку самої дитини - [PERSON] . Питання щодо встановлення спільної опіки батьків над малолітнім сином [PERSON] також було предметом розгляду Комісії. Однак, з урахуванням пояснень практикуючого психолога [PERSON] про недоцільність почергового проживання дитини з батьками (спільної опіки) у задоволенні такого [PERSON] було відмовлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. При розгляді даної справи суд врахував Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1491 від 12.06.2025 року щодо доцільності визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23.03.2023 року у справі № 759/4616/19, вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей. Судом встановлено, що син сторін досить тривалий час (з 24.04.2022 року) проживає разом з батьком [PERSON] , що на день розгляду справи судом складає 3 роки та 5 місяців. Суд погоджується з позицією сторони відповідача-позивача [PERSON] , що емоційно стале та спокійне середовище, в якому тривалий час проживає дитина, син [PERSON] , створення батьком умов для його духовного та фізичного розвитку, оточення любові, уваги та турботи відповідає якнайкращим інтересам дитини. При цьому, суд акцентує увагу, що інтересам дитини найкраще відповідатиме і збереження його сталих зв`язків, налагодженого побуту, напрацьованих звичок. Даних про небезпеку проживання з батьком, його негативних характеристик, вад поведінки суду не надано. Навпаки, [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно, перебуваючи на посаді завідувача хірургічного відділення, зарекомендував себе як вимогливий керівник, висококваліфікований спеціаліст, відповідальний та дисциплінований, користується повагою в колективі, має системний дохід, житло, відіграє важливу роль у житті сина [PERSON] , який висловив послідовну сталу позицію про подальше проживання саме з батьком [PERSON] . Не залишилися поза увагою суду і неприємні спогади дитини, сина сторін [PERSON] , пов`язані з конфліктною ситуацією, коли мама [PERSON] в присутності працівників поліції намагалась силоміць відібрати дитину у батька [PERSON] . Під час допиту судом дитини в присутності психолога та представника Служби у справах дітей, [PERSON] емоційно заплакав. Крім того, суд враховує надані відповідачем-позивачем [PERSON] письмові докази та його пояснення у судовому засіданні, з яких постає, що [INFO] у с. Вільна Терешківка, під час відвідування з сином малолітньої доньки [PERSON] , син [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які йому нанесла матір [PERSON] . При цьому, вона вдарила сина у грудну клітину ногою, чим спричинила йому тілесні ушкодження, що містять ознаки кримінального правопорушення, пов`язаного із домашнім насильством. За даним фактом до ЄРДР були внесені відповідні відомості та розпочато досудове розслідування. При цьому, [PERSON] суду пояснив, що син отримав травму від матері не тільки фізичну, а й психологічну, що потягло за собою певні наслідки і з сином на даний час працює дитячий психолог. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] якимось чином перешкоджає їй у спілкуванні з сином не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом. Суд констатує, що об`єктивними обставинами є те, що дитина тривалий час проживає саме з батьком, відтак не в інтересах дитини змінити її звичне місце проживання, оточення, сталий уклад життя. Жодних доказів негативного впливу батька на дитину чи проживання на шкоду інтересам сина, суду не надано. Емоційна сторона справи має бути оцінена першочергово через призму інтересів самої дитини. Виходячи з викладеного, врахувавши інтереси дитини, якому станом на день розгляду справи виповнилось повних 11 років, його думку та стале бажання проживати саме з батьком, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, суд дійшов висновку, що проживання [PERSON] , [INFO] із батьком, у даному випадку, відповідає інтересам дитини. Водночас, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] із батьком не позбавляє матір дитини, яка не оскаржила останній висновок органу опіки та піклування, і у судовому засіданні вказала про згоду з зустрічним позовом, батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених зустрічних вимог [PERSON] , а у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованості. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд звертає увагу на наступне. У ч. 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем-відповідачем [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., відповідачем-позивачем [PERSON] також було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Жодна із сторін на стягненні судового збору не наполягала. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: approved