Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Короткий виклад позицій сторін у справі. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», через свого представника Москаленко М.С., звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою, у якій просить ухвалити рішення про стягнення з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 124\~765,80 грн. Крім того, позивач просить, при ухваленні рішення покласти на відповідачку судові витрати у справі. В обґрунтування поданої позовної заяви, позивач зазначає, що 18.06.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачкою у справі [PERSON] , було укладено кредитний договір № 7998654. Втім, відповідачка всупереч умовам вказаного договору, порушила умови такого та не повернула кредитні кошти. Відтак, відповідно до договору факторингу №22012025/1 від 22.01.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки у сумі 36 300 грн. Крім того, 15.06.2024 року між відповідачкою у справі [PERSON] та ТОВ «Аванс кредит» було укладено кредитний договір №20196-06/2024, за яким відповідачка також не виконала своїх зобов`язань. Таким чином, відповідно укладеного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги за цим кредитним договором до відповідачки у сумі 38 400 грн. Крім того, 15.06.2024 року між відповідачкою у справі [PERSON] та ТОВ «Аванс кредит» було укладено кредитний договір №20221-06/2024, умови якого відповідачка порушила. Таким чином, відповідно укладеного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги за цим кредитним договором до відповідачки у сумі 24000 грн. Крім того, 03.06.2025 року між відповідачкою у справі [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №79988353, умови якого відповідачка порушила. Таким чином, відповідно укладеного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги за цим кредитним договором до відповідачки у сумі 26\~065,80 грн. Таким чином, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитними договорами загальний борг відповідача перед позивачем становить 124\~765,80 гривень, який в добровільному порядку остання не погашає, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка, у запропонований строк, скориставшись своїм правом, подала до суду відзив, у якому частково заперечила позовні вимоги. Зокрема, зазначає, що не заперечує проти позовних вимог у частині заборгованостей за основними сумами боргу, однак не згідна з нарахованими процентами та пенею. Вважає нарахування відсотків за кредитними договорами та договором позики є неспівмірними та такими, які порушують принцип розумності та добросовісності, а нарахування пені незаконним, оскільки у період воєнного стану така не застосовується. Крім того, відповідачка [PERSON] зазначає, що їй не було відомо про зміну кредитодавця, оскільки договори не були укладені безпосередньо з позивачем. Відтак, просить врахувати наведене та зменшити суму стягнення. У судовому засіданні відповідача повністю підтримала свою позицію та визнала тільки заборгованості за основними сумами боргу. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Гончарук Д.Р., у сою чергу, скориставшись системою «Електронний суд», подав відповідь на відзив, у якому спростовував заперечення відповідачки. Зокрема зазначив, що вважає укладені відповідачкою договори з первісними кредитодавцями законними та такими, у яких були узгоджені усі їх істотні умови, у тому числі і порядок нарахування процентів. Також звертає увагу суду на факт підтвердження виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань. Щодо переходу права вимоги зазначає, що законодавством не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Натомість факт переходу прав грошової вимоги позивачу від первісних кредиторів підтверджено договорами факторингу, актами прийому-передачі реєстрів боржників, а також самими реєстрами боржників. Відтак, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Заяви та клопотання сторін у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у прохальній частині поданої до суду позовної заяві, просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ ««Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2025 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Яніва Н.М.. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 09.06.2025 року позовну заяву ТОВ ««Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до [PERSON] , про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, без оформлення окремого документа від 08.07.2025 року розгляд справи відкладено. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 28.07.2025 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте такі у судове засідання не з`явилися та не забезпечили явку уповноважених представників. Втім, судом задоволено клопотання представника позивача, про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи по суті відбувся 25.09.2025 року. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Встановленні судом фактичні обставини справи. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Відтак, судом встановлено, що 18.06.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачкою у справі [PERSON] , було укладено кредитний договір № 7998654. Крім того, 15.06.2024 року між відповідачкою та ТОВ «Аванс кредит» було укладено кредитний договір №20196-06/2024. Крім того, 15.06.2024 року між відповідачкою та ТОВ «Аванс кредит» було укладено кредитний договір №20221-06/2024. Крім того, 03.06.2025 року між відповідачкою у справі [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №79988353. Судом встановлено, що у відповідності до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальницею при укладанні договорів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитних договоів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора сторін. При укладенні кредитних договорів та договору позики сторони погодили усі істотні умови таких, суму кредитних коштів, строк кредитування, порядок та розмір нарахування процентів та інших зобов`язань. Жодних заперечень з приводу того, що відповідачка не погодилася з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів відповідачем висловлено не було. Отже, підписавши договори, відповідачка посвідчила свою обізнаність та згоду з їх умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту, позики до вільно обраних нею фінансових установ, отримавши всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів. Судом також встановлено, що первісні кредитодавці виконали свої зобов`язання за укладеними договорами у повному обсязі, відповідно до умов таких договорів, надавши відповідачці грошові кошти у сумі та на умовах, визначених договорами. Однак, у свою чергу відповідачка порушила умови договорів позики і в кінцевому результаті не повернула в повному обсязі надані їй кошти, а також не виконала в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання. При цьому, 22.01.2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №22012025/1, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7998654 загальна сума заборгованості відповідачки за цим договором становить 36 300 грн, яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 11 000 грн, сума заборгованості за процентами -19800 грн, суми заборгованості за штрафами, пенею 5 500 грн. Так, відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №22012025/1, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки у сумі 36 300 грн. Копія акта прийому-передачі реєстру боржників долучена до матеріалів справи. Крім того, 21.10.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №21102024 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 20196-06/2024 загальна сума заборгованості відповідачки за цим договором становить 38 400 грн, яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 8000 грн, суми заборгованості за відсотками 14 400 грн, заборгованість за штрафними санкціями 16 000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 20221-06/2024 загальна сума заборгованості відповідачки за цим договором становить 24 000 грн, яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 5000 грн, суми заборгованості за відсотками 9000 грн, заборгованість за штрафними санкціями 10 000 грн Відповідно до витягу з реєстру боржників, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №20196-06/2024 у сумі 38\~400 грн та за кредитним договором №20221-06/2024 у сумі 24\~000 грн. Крім того,\~14.06.2021\~року між\~ТОВ «1\~безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія«Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п.9.5 договору факторингу зміни та доповнення до договору можуть бути внесенні виключно шляхом укладення між сторонами письмової Додаткової угоди. Так, згідно Додаткової угоди №7, копія якої додана до матеріалів справи, внесено зміни до п.9.1, а відтак даний договір факторингу є дійсним протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінчення строку дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики № 79988353 від 03.06.2024 року загальна сума заборгованості відповідача за цим договором становить 26\~065,80 грн, яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 13 500 грн, суми заборгованості за відсотками 6004,80 грн, суми заборгованості за понадстрокове користування кредитом 6 561 грн. Так, відповідно до витягу з реєстру боржників №38 до договору факторингу №14/06/21, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 26\~065,80 грн. Копія акта прийому-передачі реєстру боржників №38 долучена до матеріалів справи. Тобто, у результаті порушених зобов`язань за договорами позики, відповідно до розрахунків заборгованості, у відповідачки [PERSON] наявна заборгованість у загальному розмірі 124\~765,80 гривень, право вимоги яких відповідно до договорів факторингу належить позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». При цьому, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У свою чергу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому(ч. 1 ст. 634 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 3ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В свою чергу ч.1 ст. 1078 ЦК України, закріплює положення про предмет договору факторингу, яким може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Мотиви, з яких виходить суд та висновки за результатом розгляду справи. Судом встановлено, що відповідачка належно не виконувала зобов`язання по поверненню коштів та сплаті процентів за користування кредитними коштами, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачкою не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Підписавши договори, відповідачка посвідчила свою обізнаність та згоду з їх умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту, позики до вільно обраних нею фінансових установ, отримавши всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів. Тобто відповідачці було достеменно відомо про порядок та розмір нарахування процентів за користування кредитними коштами, наданими їм на виконання укладених договорів. Таким чином, враховуючи, що розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, в свою чергу відповідачка не скористалася процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, суд приходить до висновку, що доводи позову в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором №7998654, яка складається з основної суми заборгованості в розмірі 11 000 грн та суми заборгованості за процентами у розмірі 19 800 грн, що разом у сумі становить 30\~800грн, а також сума заборгованості за кредитним договором №20196-06/2024, яка складається з основної суми заборгованості в розмірі 8 000 грн, по відсотках в розмірі 14 400 грн, що разом у сумі становить 22\~400 грн, а також сума заборгованості за кредитним договором №20221-06/2024, яка складається з основної суми заборгованості в розмірі 5 000 грн, по відсотках в розмірі 9 000 грн, що разом у сумі становить 14 000 грн, а також сума заборгованості за договором позики №79988353, яка складається з основної суми заборгованості в розмірі 13 500 грн, по відсотках в розмірі 6004,80 грн, що разом у сумі становить 19\~504,80 грн є обґрунтованими та підставними, відтак підлягають до задоволення. Щодо стягнення з відповідачки штрафних санкцій та пені суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначене вище, стягнення штрафних санкцій за кредитним договором №7998654 у розмірі 5500 грн, за кредитним договором №20196-06/2024 у розмірі 16 000 грн, за кредитним договором №20221-06/2024 у розмірі 10 000 грн, у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо нарахованих процентів за понадстрокове користування кредитними коштами. Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Тобто у межах дії кредитного договору сторони визначили розмір відсотків. Поза межами дії договору позики №79988353 сторони визначили, що відсотки складають 2.70% за день та як вбачається зі змісту договору позики є мірою відповідальності за невиконання умов договору. Аналіз змісту цих пунктів однозначно вказує, що нарахування «понадстрокових процентів», на відміну від «процентів» звичайних, є формою додаткової відповідальності за порушення строку повернення кредитних коштів. Сукупність цих обставин дозволяє дійти висновку, що проценти нараховані поза межами строку кредитування, є по суті формою неустойки. Проте, як уже зазначалося, згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, відповідачка звільняється від відповідальності за невиконання умов договору позики в частині сплати відсотків поза межами дії кредитного договору, а тому сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою за договором №79988353 у розмірі 6 561 грн не підлягає стягненню з відповідачки. Відтак, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 86\~704,80 грн, яка складається із заборгованості за кредитним договором №7998654 у розмірі 30 800 грн., заборгованості за кредитним договорам №20196-06/2024 у розмірі 22 400 грн, заборгованості за кредитним договорам №20221-06/2024 у розмірі 14 000 грн та заборгованості за договором позики №79988353 у розмірі 19\~504,80 грн. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем, при поданні даної позовної заяви до суду, було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, який підтверджено платіжною інструкцією №108263 від 15.04.2025 року. Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням заявлених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2\~104,15 грн(86\~704,80 х 100% : 124\~765,80 = 69,49 %; 3028 х 69,49 % : 100% = 2\~104,15)

Outcome: partial