Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~02 грудня 2024 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради про визначення місця проживання сина із ним. В подальшому змінив предмет позову та просив позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти. В обґрунтування позову вказує, що мати дитини не приймає участі у її вихованні, не забезпечує матеріально, не піклується про її розвиток, проживає за кордоном. Усі питання щодо виховання та забезпечення інтересів дитини вирішує позивач і тому він бажає позбавити її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~09.12.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін для виправлення недоліків. \~ \~ \~ \~13.12.2024 року позивачем надано виправлену позовну заяву. \~ \~ \~ \~23.12.2024 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~17.01.2025 року справу призначено до слухання по суті. \~ \~ \~ \~14.02.2025 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти. \~ \~ \~ \~04.03.2025 року від відповідача надійшла заява про визнання позову щодо позбавлення її батьківських прав. \~ \~ \~ \~24.04.2025 року від третьої особи надійшов висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Представником позивача заявлялись клопотання про доручення доказів, які судом задовільнялись. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити з зазначених підстав, оскільки мати ухиляється від виконання своїх обов`язків та не приймає участі у вихованні дитини. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, 04.03.2025 року подавала заяву про визнання позову та слухання справи у її відсутності. Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, просить слухати справу у його відсутності та просить врахувати поданий висновок. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані докази суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. Сторони не перебували у шлюбі, дитина народилась в Німеччині, де на той час проживали його батьки однією сім`єю та повернулись в Україну. Однак, у [PERSON] є ще старший син, який проживає в Німеччині і не хотів повертатись в Україну, у зв`язку із чим відповідач виїхала в Німеччину одна, так як позивач та син [PERSON] категорично не хотіли проживати в Німеччині. Позивач вказує, що син [PERSON] проживає з батьком в м. Хмельницький, відвідує школу, гарно навчається, зауважень стосовно поведінки від вчителів немає, добре спілкується з однолітками. Тоді як за період проживання з матір`ю в Німеччині, [PERSON] постійно на неї жалівся, не знаходив з матір`ю спільної мови, жалівся на вчителів і учнів, поводив себе зухвало у школі, через що ставилось питання про його відрахування. [PERSON] вказує, що мати не цікавиться дитиною, не займається її розвитком та вихованням, а тому позбавлення її батьківських прав стосовно сина відповідатиме найкращим інтересам дитини, у зв`язку із чим звернувся до суду. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Також у п. 16 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач в своїй заяві вказує, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує та не цікавиться нею, проживає за кордоном, у зв`язку із чим просить позбавити її батьківських прав стосовно сина. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що в судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Так, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування від 25.04.2025 року за №1032/01-31 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданого висновку, відсутня інформація, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. Відсутнє підтвердження, що позбавлення [PERSON] батьківських прав змінить життя дитини на краще. [PERSON] та [PERSON] , [INFO] на засідання комісії з питань захисту прав дитини, не з`явились, документів на підтвердження того, що мати матеріально не утримує сина, комісії також не надано. Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до п. 1 ст. З Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст. 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок заперечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення проти позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, цей захід тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Тому позбавлення батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити поведінку батьків неможливо. Суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи. У справі немає належних та допустимих доказів, щодо жорстокого поводження матері із дитиною, а також щодо попередження [PERSON] про необхідність змінити поведінку, документів про доведену вину в її діях, притягнення до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не аргументував, яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] сприятиме захисту інтересів дитини, а ті обставини, що вона проживає окремо та не бере участі у вихованні дитини, не можуть вважатись достатніми підставами для позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позивачем не доведено і ті обставини, що мати матеріально не утримує сина. Також суд оцінює критично заяву відповідача про визнання позову, та вважає її такою, що суперечить інтересам дитини. Так, принцип змагальності (передбачений ч. 3 ст. 12 ЦПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок ВС у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Ці норми процесуального права дають підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов: визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Так, у постанові ВС КЦС від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». У зв`язку із наведеним суд не вбачає законних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Так, у частинах 1, 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частин 2 і 3 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У справі про позбавлення батьківських прав визнання позову суперечить закону, а саме частині 3 статті 155 СК України та порушує інтереси дитини. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. \~ \~ \~ \~За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, не підлягає до задоволення, оскільки викладені у ньому обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: dismissed