Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом в суд до Погребищенської міської ради Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя 16.02.2007 року склав заповіт, згідно із яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів на користь [PERSON] . [PERSON] стверджував, що він пропустив шестимісячний строк на прийняття спадщини з поважних причин у зв`язку із несприятливими сімейними обставинами, а саме хворобою, так як є інвалідом, та важким матеріальним становищем, оскільки вимушений був упродовж року лікуватися, через що йому були протипоказані поїздки. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.1272 ЦК України, просив визначити йому додатковий строк один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.1-4). Ухвалою суду від 22.10.2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Погребищенської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом та визначено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.02.2021 року замінено первісного відповідача Погребищенську міську раду належним відповідачем Морозівською сільською радою. [INFO] помер позивач [PERSON] . Ухвалою суду від 09.08.2021 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 16.09.2024 року поновлено провадження у справі через необхідність з`ясування особи, яка прийняла спадщину після смерті позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду\~від 26.03.2025 року до участі у справі залучено [PERSON] , [PERSON] , як правонаступників позивача. 08.05.2025 року ухвалою суду залучено до участі у справі правонаступника відповідача Морозівської сільської ради - Погребищенську міську раду Вінницького району Вінницької області. 16.05.2025 від представника позивачки [PERSON] адвоката Покотила Владислава Миколайовича до канцелярії суду подано заяву про зміну предмета позову, в якій представник, користуючись своїми процесуальними правами, визначеними ч.3 ст. 49 ЦПК України, просив суд визначити [PERSON] як спадкоємцю її батька - [PERSON] , який помер [INFO] , додатковий місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.08.2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивачки [PERSON] адвоката Покотила Владислава Миколайовича про зміну предмета позову від 16.05.2025 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 26.09.2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Погребищенської міської\~ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Представник позивачки адвокат Покотило В.М. позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Також зауважив, що право на прийняття спадщини перейшло до [PERSON] , як спадкоємця її батька - [PERSON] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в порядку спадкової трансмісії. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] з поважних причин пропустив строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті проживав один та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 8). За життя 16.02.2007 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Сватко О.П., зареєстрований в реєстрі за №16, згідно із яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів на користь свого сина [PERSON] (а.с.9, 10, 12). До складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшла належна йому земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 9471 га, кадастровий номер 0523483000:05:002:0032, розташована на території Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а.с.11). Згідно із довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААА № б/н від 16.11.2017 року [PERSON] , [INFO] , є інвалідом третьої групи загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.12.2020 року, йому протипоказана праця з тривалою ходьбою, рекомендовано відновне лікування (а.с.13). Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №126 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Погребищенська ЦРЛ» в період з 17.02.2019 року по 28.02.2019 року (а.с.16). Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3926 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Погребищенська ЦРЛ» в період з 01.10.2019 року по 17.10.2019 року (а.с.14). Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1239 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Погребищенська ЦРЛ» в період з 21.03.2020 року по 03.04.2020 року (а.с.16). Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2192 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Погребищенська ЦРЛ» в період з 15.10.2020 року по 30.10.2020 року (а.с.14, 15). Згідно із листом державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. відповідно до Спадкового реєстру після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилася, будь яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (а.с.65, 66). [INFO] помер позивач [PERSON] (а.с.91). Згідно матеріалів спадкової справи № 241/2021 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями останнього є дочка [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до Погребищенської державної нотаріальної контори (а.с. 88, 94 зворот). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Як роз`яснено в пункті 24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про спадкування»\~№ 7\~від 30\~травня 2008\~року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись із позовом до суду, [PERSON] стверджував, що він пропустив шестимісячний строк на прийняття спадщини з поважних причин у зв`язку із несприятливими сімейними обставинами, а саме хворобою, так як є інвалідом, та важким матеріальним становищем, оскільки вимушений був упродовж року лікуватися, через що йому були протипоказані поїздки (а.с.1, 2). В той же час, у заяві від 16.05.2025 року представник позивачки [PERSON] адвокат Покотило Владислав Миколайович просив суд визначити [PERSON] додатковий місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , як спадкоємцю її батька - [PERSON] (а.с.149). У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №523/17848/16-ц викладено правовий висновок, який зводиться до того, що право на спадкування не відноситься до тих прав, які в силу\~статті 1219 ЦК України\~є особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме, оскільки здійснення цього права не пов`язано з певною особою, а тому може здійснюватися і спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах. Таким чином, спірні правовідносини у справі про визначення додаткового строку на прийняття спадщини допускають правонаступництво. Згідно із ч.2 ст.55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, на [PERSON] покладається процесуальний обов`язок довести обставини, на які посилався первісний позивач [PERSON] в обґрунтування позовної вимоги, а суд має надати оцінку насамперед поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини саме первісним позивачем [PERSON] . З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 виснувала, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 496/3330/22 обумовлено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 зазначено, що початок перебіг строку для прийняття спадщини починається з наступного дня після відповідної календарної дати, тобто строк для прийняття спадщини має обчислюватись з наступного дня після дня смерті особи або оголошення її померлою. Відтак, строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , розпочався 20.03.2020 року та закінчувався 20.09.2020 року, а отже предметом доказування у розглядуваній справі є та обставина, що передусім у цей період часу існували об`єктивні\~та істотні\~перешкоди для\~прийняття спадщини[PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Погребищенська ЦРЛ» в період з 21.03.2020 року по 03.04.2020 року (а.с.16), тобто лише упродовж двох тижнів безпосередньо з часу відкриття спадщини. Водночас, будь яких доказів перебування його на стаціонарному або амбулаторному лікуванні протягом наступних п`яти з половиною місяців, тобто до закінчення строку на прийняття спадщини, матеріали справи не містять. Суд також відзначає, що перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в КП «Погребищенська ЦРЛ» в періоди з 17.02.2019 року по 28.02.2019 року (а.с.16), з 01.10.2019 року по 17.10.2019 року (а.с.14) та з 15.10.2020 року по 30.10.2020 року (а.с.14, 15) не свідчать про наявність у нього поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, позаяк окреслені обставини мали місце поза межами такого строку. Крім того, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували важке матеріальне становище [PERSON] упродовж шести місяців з часу відкриття спадщини, та існування у нього протипоказань щодо поїздок із місця простійного проживання до інших населених пунктів. Так, зі змісту довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААА № б/н від 16.11.2017 року слідує, що [PERSON] є інвалідом третьої групи загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.12.2020 року. У зазначеній довідці також містяться відомості про те, що йому протипоказана праця з тривалою ходьбою та рекомендовано відновне лікування, однак не вказано про існування у нього протипоказань щодо поїздок із місця простійного проживання до інших населених пунктів. Ураховуючи наведене,\~суд вважає,\~що матеріалами\~справи не\~підтверджується,\~що [PERSON] \~пропустив строк\~на прийняття\~спадщини з поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Разом із цим, суд вважає неспроможними аргументи представника позивачки адвоката Покотило В.М. стосовно того, що право на прийняття спадщини перейшло до [PERSON] , як спадкоємця її батька - [PERSON] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в порядку спадкової трансмісії. Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 року у справі №523/17848/16-ц покликався, серед іншого, на те, що процесуальне правонаступництво у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ґрунтується також на нормах\~статті 1276 ЦК України, згідно з якою якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне вдатися до оцінки наявності/відсутності правовідносин спадкової трансмісії щодо обставин справи, що розглядається, оскільки означене питання також має ключове значення для правильного вирішення спору між сторонами. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19 зауважено, що відповідно до\~статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців-трансміссаров (спадкова трансмісія). Таким чином, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) правона прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара, який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Судом встановлено, що смерть [PERSON] настала після закінчення строку на прийняття спадщини щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , а тому спірні правовідносини не є предметом правового регулювання норми ст. 1276 ЦК України, позивачка не є трансміссаром і не може претендувати на майно, що належало [PERSON] , в порядку спадкової трансмісії. Відповідно до ст. ст. 55, 124\~Конституції України та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги не визнання позову представником відповідача, суд вважає, що визначення позивачці [PERSON] , як правонаступнику [PERSON] , додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] очевидно не буде відповідати принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позаяк призведе до втручання у майнові права Погребищенської міської територіальної громади, котра наділена правом звернутися до суду із заявою про визнання спадкового майна після смерті [PERSON] відумерлою спадщиною. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, то сплачений первісним позивачем [PERSON] судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. слід залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed