Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

11 квітня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Байрачна Антоніна Кузьмівна звернулася до суду з позовом та просила визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності за набувальною давність на 2/9 часток спадкового майна, що складає 23/450 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з двох кам`яних будівель під літ. «А, Б» та надвірних споруд, розташованого на земельній ділянці розміром 570 кв.м. \~ \~ \~ \~ Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , яке зареєстровано у реєстрі за № 3-4932 та 30.12.1998 року видано державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, вона є власником 161/900 часток домоволодіння [ADDRESS] . Позивачка вважала, що в 161/900 часток домоволодіння входять всі приміщення, які вона прийняла у спадщину та відкрито володіє і користується ними. Починаючи з 1986 року, тобто з моменту вселення в будинок літ. «А», та після отримання нею 30.12.1998 року свідоцтва право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] і до тепер жодна інша особа не з`являлась до помешкання і не заявляла себе власником будь-яких часток домоволодіння, якими вона володіла та користувалась. Зазначає, що лише у 2006 році із рішення Київського райсуду м.Одеси від 04.07.2006 року їй стало відомо, що [PERSON] ,\~чоловікові померлої\~баби позивачки,\~ [PERSON] ,\~Третя одеська\~державна нотаріальна\~контора \~ 18.09.1980\~року видала\~свідоцтво про\~право власності\~на спадщину\~за законом, а саме на 2/9 частки спадкового майна, що склало 23/450 частки усього домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] . Стверджує, що до цього часу вона не знала і не могла знати, що вони з [PERSON] були співвласниками нерухомого майна, яким вона користується та володіє, як цілісним об`єктом нерухомого майна та яке вона успадкувала після смерті свого батька. Позивачка зазначає, що із рішення суду вона дізналась, що [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті ніхто не оформив. Зазначає, що кому може належати 23/450 часток домоволодіння вона не мала інформації. Таким чином, на даний час позивачці відомо, що не має конкретного власника 23/450 часток домоволодіння [ADDRESS] , де вона постійно проживає з 1986 року. Позивачкою також встановлено відсутність інших осіб, які претендують на це житло. З огляду на це позивачка вважає, що має право на набуття права власності на 23/450 часток домоволодіння [ADDRESS] (2/9 частки спадкового майна) за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, оскільки вона добросовісно, відкрито, безперервно та безтитульно протягом більш ніж десять років володіє та користується 161/900 та 23/450 частками домоволодіння [ADDRESS] як цілісним об`єктом нерухомого майна. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цією позовною заявою Ухвалою судді від 14.04.2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали. 18.04.2025 року до канцелярії суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Байрачної А.К. надійшла заява про усунення недоліків разом із заявою про уточнення позовних вимог, а саме звернулась до суду з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на 2/9 часток спадкового майна, що складає 23/450 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Одночасно з поданням позову, представник позивача звернулася з клопотанням про витребування доказів та просила витребувати з Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса інформацію щодо відкриття спадкової справи щодо майна [PERSON] ,1911 року народження, померлого [INFO] . У разі наявності спадкової справи, заведеної щодо спадкового майна, померлого [INFO] , [PERSON] , зобов`язати Київську державну нотаріальну контору направити на адресу Київського районного суду м.Одеси її копії, належним чином завірену. Також просила витребувати із КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію щодо власників домоволодіння [ADDRESS] , в тому числі відносно [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді від 21.04.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання; витребувано з Київської державної нотаріальної контори інформацію щодо відкриття спадкової справи щодо майна [PERSON] , 1911 року народження, померлого [INFO] . У разі наявності спадкової справи, заведеної щодо спадкового майна, померлого [INFO] , [PERSON] , зобов`язано Київську державну нотаріальну контору направити на адресу Київського районного суду м. Одеси її копію, належним чином завірену. Витребувано із КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином засвідчені матеріали інвентарної справи щодо домоволодіння [ADDRESS] . На виконання ухвали суду, 07.05.2025 року через систему «Електронний суд», надійшли матеріали спадкової справи № 1764/2003, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Підготовче судове засідання, призначене на 28.05.2025 року, було відкладено до 02.07.2025 року до 10.00 год. для отримання витребуваних доказів. 24.06.2025 року із КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надійшли матеріали реєстраційно-інвентарної справи на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.07.2025 року витребувано із КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію стосовно розміру частки [PERSON] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Встановлено строк виконання даної ухвали до наступного підготовчого засідання пизначеного на 30.07.2025 року о 12.00 годині. На виконання ухвали суду, 29.07.2025 року до канцелярії суду надійшла відповідь КП «БТІ» Одеської міської ради. Протокольною ухвалою суду від 30 липня 2025 року підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 08.09.2025 року на 14.00 год. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, судове засідання по справі відкладено до 19.09.2025 року до 11.00 год. 09.09.2025 року до канцелярії суду від представника позивача [PERSON] адвоката Байрачної Антоніни Кузьмівни надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала. Також було додано письмові пояснення свідків. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання, призначене на 26.09.2025 року на 11.30 год. сторони не з`явилися, повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] \~адвокат Байрачна\~Антоніна Кузьмівна звернулася з заявою, в якій просила здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Жовтневим РАГС м.Одеси та про що в Книзі реєстрації актів про смерть 01.02.1980 року зроблено запис № 1000. 12.09.1977 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори посвідчено заповіт [PERSON] , яка заповіла, належну їй частину домоволодіння, що знаходилось в [ADDRESS] , [PERSON] . 23.09.1980 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий номер 1-7307, спадкова справа № 169/1980року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.09.1980 року [PERSON] набув право власності на 7/9 часток спадкового майна, що складає 161/900 часток домоволодіння [ADDRESS] , право власності якого було зареєстровано в ОМБТІ та РОН. Спадкове майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] на момент смерті, складалось з 23/100 часток домоволодіння з надвірними спорудами, яке в цілому складалось з двох житлових кам`яних будівель літ.«А», «Б», загальною площею 136,22 кв.м. з надвірними спорудами, розташованих на земельній ділянці розміром 570 кв.м. Спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] на момент смерті, а саме 23/100 часток домоволодіння [ADDRESS] з надвірними спорудами, складалось з: 1-1 веранда; 1-2 житлова кімната; 1-3 кухня в будинку літ. «А», що вбачається із схематичного плану, виготовленого 08.06.1955 року та матеріалів інвентарної справи, наданої КП «БТІ» Одеської міської ради на вимогу суду. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видано 23.02.1998 року Відділом РАГС Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради. 30.12.1998 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Першиній О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано у реєстрі за № 3-4932, відповідно до якого позивачка успадкувала після смерті [PERSON] 161/900 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та в цілому складалось з двох кам`яних будівель, загальна житлова площа, яких становить 136,4 кв.м. та надвірних споруд: «Г» літня кухня, 1-8 огороження,1 мостіння, розташованого на земельній ділянці 570 кв.м. На самовільно возведенні споруди свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом не видавалось. Право власності позивачки на 161/900 частки домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано ОМТІ та РОН 04.02.1999 року у книзі №5 доп. на стр.197, під р.№ 3000. З матеріалів спадкової справи №1764/2003, що заведена Третьою одеською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Одеси 28 листопада 2003 року було подано заяву про безхазяйне майно та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 23/450 часток домоволодіння [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 23/450 часток домоволодіння [ADDRESS] , які належали померлому [PERSON] не видавалося. 09.01.2004 року Державна податкова інспекція у Київському районі міста Одеси звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 23/450 частки домоволодіння [ADDRESS] та належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, яке було видано Третьою одеською державною нотаріальною конторою 18.09.1980 року, мотивуючи це тим, що після смерті останнього ніхто не прийняв спадщину і спадкове майно повинно перейти до держави. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04.07.2006 року по справі № 2-1167/06 було відмовлено в задоволені позову Державної податкової інспекції у Київському районі міста Одеси до [PERSON] про визнання права власності. Рішення Київського районного суду міста Одеси набрало законної сили 15.07.2006 року. Після отримання та ознайомлення позивачкою з рішенням Київського райсуду м.Одеси від 04.07.2006 року по справі № 2-1167/06 їй стало відомо, що після смерті [PERSON] . Третьою одеською державною нотаріальною конторою Волкову П.П., 18.09.1980 року, було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 2/9 частки спадкового майна, що склало 23/450 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18.09.1980 року, спадкове майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] на час смерті, на частину якого [PERSON] видавалось зазначене вище свідоцтво, складалось з 23/100 часток домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та в цілому складалось з двох житлових кам`яних будівель, загальною площею 136,22 кв.м. з надвірними спорудами, розташованих на земельній ділянці розміром 570 кв.м.. Таким чином установлено, що розмір спадкового майна, на час прийняття спадщини [PERSON] , складав 31,33 кв.м. і відповідно 2/9 частки спадкового майна, яке успадкував [PERSON] , складав 6,96 кв.м., які знаходяться у користуванні та управлінні позивачки з 30.12.1998 року. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, яке видано Жовтневим відділом РАГС м.Одеси від 12.12.1992 року. Успадковані [PERSON] 2/9 частки спадкового майна або 23/450 частка вказаного вище домоволодіння залишається неоформленою, оскільки не були успадковані за відсутністю спадкоємців, відумерлою спадщина в установленому законом порядку не визнавалась, відповідно хто є власником спірних 23/450 часток домоволодіння та про відсутність підстав набуття права власності позивачка не знала та не могла знати, а отже володіння позивачки 23/450 частками домоволодіння [ADDRESS] є добросовісним. [PERSON] \~разом зі\~своєю сім`єю\~з 1986\~року \~проживає у\~домоволодінні [ADDRESS] ,\~а саме\~у будинку\~літ «А». Починаючи з 1998 року, тобто з моменту оформлення спадщини після смерті [PERSON] , і дотепер позивачка [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується 161/900 та 23/450 частками домоволодіння [ADDRESS] , як одним цілим, а саме сплачує комунальні платежі, нараховані за послуги водопостачання, електроенергію, газозабезпечення, про що свідчать квитанції про їх сплату та укладені з позивачкою договори. [PERSON] провела каналізацію, газопостачання. Разом з батьком [PERSON] виконувала перебудову у всіх приміщеннях будинку літ. «А», які [PERSON] успадкував від [PERSON] та якими всі члени родини користувалися, побудували житлову прибудову літ.«А2», що відображено в технічному паспорті, який був виготовлений ОМБТІ та РОН 17.08.2006 року. [PERSON] проводила капітальні та поточні ремонти, а саме - міняла вікна, двері, підлогу, поміняла покрівлю, клеїла у всьому будинку шпалери, доглядає за присадибною ділянкою, що також підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з 01.03.1999 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України [NUMBER] , який видано Київським РВ УМВС України в Одеській області 08.02.1996 року та витягом з будинкової книги №44 від 26.03.2025 року, який виданий ОСОН КМ « Золотий берег». Суду надано письмові пояснення свідків, відібрані адвокатом Байрачною А.К. у порядку п.7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 1986 року. Свідок [PERSON] пояснив, що домоволодіння [ADDRESS] складається з двох житлових будинків літ. «А» та літ. «Б». Будинок літ. «А» схематично складається з трьох квартир. Зазначав, що він вже довгий час постійно проживає у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , а в квартирі [ADDRESS] з 1986 року постійно проживає [PERSON] разом зі своєю родиною. Зазначав, що 22.12.1989 року він офіційно зареєстрував своє місце проживання за вказаною вище адресою, нікуди не виїжджав. З родиною [PERSON] вони знаходяться в дружніх стосунках, спілкуються. Він добре знав [PERSON] , оскільки вона рідна сестра його баби [PERSON] і вони мали свої частки у домоволодінні. [PERSON] померла в 1980 році і після своєї смерті заповіла свою частку у будинку, яка складалась з одної жилої кімнати, кухні та веранди, синові [PERSON] . [PERSON] була одружена з [PERSON] , але після її смерті він виселився із будинку і він більше його не бачив. Він ніколи не приходив до помешкання і [PERSON] та [PERSON] з ним не спілкувалися. Після смерті [PERSON] , [PERSON] успадкувала його частку у будинку. Зазначає, що був свідком того, як [PERSON] спочатку разом з батьком перебудовувала помешкання, а потім і після його смерті робила капітальний ремонт: поміняла вікна, двері, підлогу, покрівлю. Вона провела каналізацію, водогін, провела газ до будинку. Знає, що справно сплачує всі комунальні платежі, у них немає боргів по домоволодінню, всі співвласники та мешканці свідомі. Стверджує, що у 2006 році, коли він звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] , тоді дізнався, що співвласником домоволодіння є ще і [PERSON] , який оформив спадщину після смерті дружини [PERSON] . Свідок зазначає, що був здивований, оскільки завжди знав, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] . Свідок також дізнався, що [PERSON] помер і свідоцтво про право власності на спадкове майно ніхто не отримував після його смерті. [PERSON] ніколи не бачив і не чув, щоб хтось приходив до їхнього будинку чи до [PERSON] і вимагав частку майна [PERSON] . Як відомо свідку [PERSON] також випадково дізналась, лише в 2006 році, про те, що [PERSON] після смерті [PERSON] видано свідоцтво на спадщину за законом на 2/9 частки спадкового майна, що складає 23/450 частки домоволодіння [ADDRESS] . Вона гадала, що її батько [PERSON] успадкував після смерті матері за заповітом все її спадкове майно. Зазначає, що [PERSON] довгий час проживає у домоволодіння [ADDRESS] , завжди утримувала будинок як одне ціле в належному стані. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає в будинку [ADDRESS] з народження. За цією ж адресою зареєстровано його місце проживання. По сусідству, навпроти його помешкання, у будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] разом зі своєю сім`єю. З її родиною він підтримує приятельські відносини, буває у них вдома, а вони у нього. Зазначає, що добре знайомий з бабусею [PERSON] та з батьком [PERSON] [PERSON] . Пам`ятає чоловіка [PERSON] , якого звали [PERSON] . З ним свідок спілкувався мало, оскільки одразу після смерті [PERSON] , він виїхав із помешкання і він більше його не бачив. Свідку відомо, що після смерті [PERSON] її частку у будинку [ADDRESS] успадкував син [PERSON] . Успадкована частина у будинку була маленькою і складалась із кімнати, кухні та веранди. Взагалі [PERSON] почала проживати разом із батьком одразу після того, як вийшла заміж за [PERSON] . Вони разом з батьком добудували прибудову до будинку, покращили умови для проживання. [PERSON] помер в кінці 90-х років, а після його смерті успадкувала квартиру у будинку його дочка [PERSON] . [PERSON] успадковане помешкання привела у належний стан: вона поміняла вікна, двері, підлогу, покрівлю, провела каналізацію, водогін, газ. Свідку відомо, що [PERSON] доглядає за будинком та присадибною ділянкою, сплачує всі комунальні платежі, до неї не має претензій зі сторони служб, які надають комунальні послуги. [PERSON] в будинку [ADDRESS] проживає постійно, нікуди не виїжджала. Свідок не знав, що чоловік [PERSON] також мав частку в цьому будинку [ADDRESS] . Він був упевнений, що все, що належало [PERSON] успадкував її син [PERSON] , а потім [PERSON] . Як відомо свідку, то і [PERSON] про це не знала, а дізналася лише випадково. Вона колись розповідала, що отримала рішення суду, з якого дізналась, що [PERSON] , чоловік баби, оформив спадщину після її смерті і була дуже здивована, оскільки [PERSON] написала заповіт на сина [PERSON] і вона вважала, що власником спадкового майна після смерті [PERSON] був лише її батько, а потім вона. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. ст.15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: визнання права. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч.1 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Умовами набуття права власності за набувальною давністю є: добросовісність користування майном, яке полягає у не вчиненні особою перешкод власнику цього майна у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 10 років; відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; безперервність користування протягом 10 років; відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на це майно. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 494/1218/19. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагненню сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності-добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. Водночас і сам по собі факт користування об`єктами нерухомості не може бути підставою для виникнення у позивача права власності на них за набувальною давністю у розумінні ст.344 ЦК України. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі без титульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому без титульність визначена, як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, без титульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Таким чином, можна констатувати , що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та без титульності володіння. Верховний Суд України також у Постанові від 27.09.2018 року, по справі № 571/1099/16-ц зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Верховний Суд України в Постанові від 04.07.2018 року по справі № 201/12550/16-ц визначив, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Також зі змісту ст.\~344\~ЦК України вбачається, що обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести позивач (ч.1 ст.81 ЦПК України) є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Частиною 3 ст. 397 ЦК України\~передбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей\~335\~і\~344\~ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих таперехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15, 16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). Відповідно до частини другої статті 89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наведенного суд приходить до висновку, що позивачка фактично володіє 161/900 частками та 23/450 частками домоволодіння [ADDRESS] добросовісно, як цілісним об`єктом нерухомого майна. [PERSON] відкрито, безперервно і тривало (більше десяти років) володіє 23/450 частками нерухомого майна, поводиться з ним, як власник, на дане майно не претендують інші особи, закон не обмежує і не забороняє таке набуття права власності, як набувальна давність, тому наявні всі передбачені законом передумови в сукупності, які є підставою для визначення за позивачкою права власності за набувальною давністю на 2/9 часток спадкового майна, що складає 23/450 часток домоволодіння [ADDRESS] , який в цілому складається з двох кам`яних будівель під літерами «А» та «Б» та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 570 кв.м. Згідно\~\~з пунктами 2, 8 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення по цивільній справі», рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено позовні вимоги, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved