Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, мотивуючи його тим, що 15.09.1996 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1742. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Зазначає, що спільне життя між ними не склалося із-за різниці в поглядах на життя, любов та повага між ними відсутні. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, багато років проживають окремо. Тому просить суд шлюб укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований, 15.09.1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому розірвати. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю (а.с.19). Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, хоча був своєчасно та належеним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.12,18). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.10.1999 року, між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис № 1742 від 15.09.1996 року (а.с.3). Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. П.10 постанови ПВСУ за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи, що подружжя не має бажання зберегти сім`ю, яка існує формально, суд вважає, що примирення між сторонами є неможливим, позовні вимоги необхідно задовольнити, шлюб розірвати.

Outcome: approved