Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У березні 2025 року\~ Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача борг за поставлену продукцію в розмірі 8616,86 грн, інфляційні втрати в розмірі 767,91 грн., три відсотки річних в розмірі 153,45 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що\~ 22.01.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» та Фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено Договір поставки № 85, відповідно до якого позивач поставив товар, а відповідач не розрахувався. Відповідач не повідомив позивача про те, що припинив підприємницьку діяльність та не здійснює торгівлю за адресою, куди було поставлено товар. Ці відомості підтверджуються з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про припинення діяльності. Станом на 20.03.2025 року відповідач не розрахувався за поставлений товар та не виходить взагалі на зв`язок та ухиляється від сплати боргу. Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується за окремими замовленнями Покупця поставляти останньому продукти харчування (на далі іменоване?«Товар»), а Покупець зобов`язується приймати цей Товар і оплачувати його вартість Постачальнику. Строки оплати товару передбачені п. 4.5. Договору, згідно якого оплата Покупцем вартості поставленого за цим Договором Товару проводиться шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки партії Товару. Відповідно до Видаткової накладної № 153315 від 02.08.2024 року, Покупцю було поставлено Товар на суму 10618,68 грн., в свою чергу відповідач частково оплатив борг на суму 2000 грн., що підтверджується платіжним дорученням та актом звірки. 29.01.2025 року стягувач звернувся до боржника з Претензією № 95, в якій вимагав сплатити суму боргу та штрафних санкцій. Вказану Претензію з Актами звірки було направлено «Укрпоштою», з описом адресу Покупця, але боржник відповіді на претензію не надав, вимоги щодо оплати суми боргу не задовольнив, тому ТОВ «Торгова фірма «Рудь» вимушено звернутись до суду. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою від 29 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалами у справі. Ухвалою від 09 липня 2025 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» до [PERSON] про стягнення заборгованості за поставлений товар та стягнення штрафних санкцій в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Судом 17.09.2025 р. за вх..№53101 отримано заяву, в якій представник позивача Сташкевич І. Є. просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не направив, та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. Матеріали справи містять підтвердження про направлення відповідачу рекомендованого повідомлення про вручення поштою повістки в судові засідання. При цьому слід зазначити, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. (позиція КГС ВС у справі № 911/3142/19 від 18.03.2021р). На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 22.01.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір поставки №85. Відповідно до розділу 1 Договору поставки: постачальник зобов`язується за окремими замовленнями Покупця поставляти останньому продукти харчування (надалі в тексті іменовані «Товар»), а Покупець зобов`язується приймати цей Товар і оплачувати його вартість Постачальнику на умовах, визначених в цьому Договорі. Постачальник зобов`язується: належним чином оформити та надати всі необхідні документи на Товар, що підтверджують походження, кількість і якість поставленого Товару, гарантувати якість товару відповідну до положень чинного законодавства України про якість товарів, а також, нести передбачену Договором відповідальність за порушення термінів поставки Товару.\~ Покупець зобов`язується: забезпечувати приймання Товару, сплачувати вартість Товару, а також нести передбачену Договором відповідальність за порушення термінів оплати Товару. Згідно п. 2.1 Договору поставки 2.1. Поставка Товару за цим Договором здійснюється Постачальником у відповідності з окремими замовленнями Покупця, в яких повинні бути зазначені асортимент та кількість Товару, необхідного для постачання Покупцю. Фактичною датою поставки товару є дата приймання товару і підписання товарно-транспортної/видаткової накладної. (п. 2.6 Договору поставки). Відповідно до п. 4.1 4.2 Договору поставки, Сума цього Договору складається з суми вартості всіх партій Товару, що поставляється протягом строку дії цього Договору, згідно Специфікацій, прайс-листів, видаткових накладних, що є його невід`ємними Додатками.\~ Ціни на Товар вказуються у прайс-листах та специфікаціях Постачальника, які налаються Покупцю до початку поставки Товару і є невід`ємними частинами цього Договору. Згідно п. 4.5 Договору поставки Оплата Покупцем вартості поставленого за цим Договором Товару здійснюється у безготівковому порядку в національній валюті України на банківський рахунок Постачальника протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з дати поставки партії Товару. Відповідно до Видаткової накладної № 153315 від 02.08.2024, ТОВ «Торгова фірм «Рудь» було поставлено ФОП [PERSON] товар на суму 10618,68 грн. Відповідач частково оплатив бор на суму 2000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №374 від 24.10.2024 та актом звірки. ТОВ «Торгова фірма «Рудь» на адресу [PERSON] направило претензію про стягнення заборгованості за поставлений товар від 29.01.2025 р. за №31. З довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, сформованої 29.01.2025 р. вбачається, що ФОП [PERSON] припинено підприємницьку діяльність. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України). У ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. (ч. 3 ст. 612 ЦК України) Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданих позивачем в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу за поставлений товар у розмірі 8616,86 грн. Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Позивач просить стягнути три відсотки річних в сумі 153,45 грн. та інфляційні втрати в розмірі 767,91 грн. за період з 16.08.2024 по 20.03.2025. Суд, перевіривши розрахунок наданий позивачем, дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат за період з 16.08.2024 по 20.03.2025 становить 767,91 грн., а 3% річних 153,45 грн. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» до [PERSON] про стягнення заборгованості за поставлений товар та стягнення штрафних санкцій є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, що беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи і рішенням, а у випадках звільнення від сплати цих людей це витрати держави, яку воно несе у зв`язку з рішенням конкретної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі\~ 3028,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені при зверненні до суду у вищевказаному розмірі. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Outcome: approved