Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

18.06.2025 ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» через свого представника Грибанова Д.В. звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11262-07/2024 у розмірі 25 554,80 гривень та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11262-07/2024\~\~у вигляді електронного документу шляхом підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 27.11.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27112024/2, відповідно до якого\~\~ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 27.11.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 25 554,80 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення наявної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.11.2024, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 11262-07/2024 у розмірі\~\~25 554,80 грн, з яких 5 768 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 786,80 грн - сума заборгованості за відсотками; 12 000 грн сума заборгованості за штрафом. Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.06.2025 відкрито провадження у справі,\~\~призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. 09.07.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що: - договір факторингу не містить доказів оплати ціни прав вимоги, отже відсутній доказ набуття права вимоги за договором позики, в акті приймання передачі реєстру боржників відсутні відомості про загальну суму заборгованості, яка передається від первинного кредитора до ТОВ «ЄАПБ» та є істотною умовою договору; - позивач не надав доказів, які б відповідали вимогам щодо платіжних документів та підтверджували факт перерахування відповідачу суми кредиту на зазначену в договорі картку, дату їх отримання, що унеможливлює перевірку правильності проведеного розрахунку заборгованості, тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача, а також сума відсотків є доведеними; - розрахунок заборгованості не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавались в дійсності кошти позичальнику, чи він дійсно користувався ними. Розрахунки є документами, що створені самим позивачем, а не первісним кредитором, і не містять детального розрахунку утворення суми заборгованості. В розрахунку зазначений лише незрозумілий період з 27.11.2024 по 30.04.2025, при тому, що строк дії договору з 11.07.2024 по 07.11.2024. Також недоведено за який саме період нараховано заборгованість за відсотками; - під час дії воєнного стану відповідачу був нарахований штраф у розмірі 12\~000 грн, що суперечить вимогам Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» та Закону України «Про споживче кредитування»; - в порушення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» розмір денної процентної ставки становить 1,5% замість 1%; - відсотки за користування кредитом нараховані поза межами строку дії кредитного договору. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що ТОВ «ЄАПБ» доведено факт укладання відповідачем договору в електронній формі, а відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки він є дійсним та ніким не скасований. Перерахування коштів на платіжну картку відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Позивач не володіє та не може володіти інформацією відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» про виписки з банківського рахунку відповідача або первісних кредиторів. Відповідачем не спростовується факт отримання грошових коштів за кредитним договором належними доказами. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та приєднати до матеріалів справи додаткові докази. Разом із відповіддю на відзив позивач подав клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого відмовленого ухвалою суду від 24.07.2025. Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та на клопотання про витребування доказів, де останній зазначає, що додані позивачем до відзиву докази не можуть бути прийняті судом до розгляду, а клопотання позивача про витребування документів задоволенню не підлягає, оскільки заявлено з пропуском встановленого строку. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. З огляду на те, що розрахунок заборгованості та довідка про перерахування коштів були отримані позивачем після звернення із цим позовом, суд приймає їх до уваги. Решта наданих разом із відзивом доказів перебувають у володінні ТОВ «ЄАПБ» з моменту їх створення та не були надані разом із позовом, а тому розгляду не підлягають. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 11.07.2024 між ТОВ «СТАР\~ФАЙНЕНС ГРУП»(кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 11262-07/2024 (далі - Договір, кредитний договір) (а.с. 5-7а). Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 6 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.п. 1.1 Договору). Метою отримання кредиту є власні потреби позичальника, не пов`язані з підприємницькою діяльністю тощо. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 11.07.2024. Наданий кредит позичальник зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування 07.11.2024 (п.п. 1.2 Договору). За користування кредитом нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Денна процентна ставка становить 1,5% та застосовується в межах строку кредитування (11.07.2024-07.11.2024). Разом із цим позичальник має право до 09.08.2024 сплатити перший платіж відповідно до графіку платежу з урахуванням знижки в розмірі 99,33% (п.п. 1.4 Договору). Нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п. 1.2. Договору (11.07.2024-07.11.2024), починаючи з дня надання кредиту (п.п. 3.3 Договору). Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок позичальника включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5457-08хх-хххх-0066 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту та вважається наданим в день перерахування кредитором суми кредиту за вказаними реквізитами (п.п. 1.6 Договору). Після підписання договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок [PERSON] за реквізитами банківської картки позичальника, зазначеної ним в заявці та цьому договорі (п.п. 2.21 Договору). Відповідно до додатку № 1 до Договору відповідачу був визначений графік платежів, згідно якого загальна вартість кредиту складає 16 800 грн, з яких 6 000 грн тіло кредиту, 10 800 грн проценти за користування кредитом (а.с. 8). 11.07.2024 на картку відповідача № 5457-08хх-хххх-0066 успішно перераховано 6 000 грн, що підтверджується відповідним листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» із зазначенням номеру транзакції, дати та часу здійснення переказу) (а.с. 68). Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного первинним кредитором, станом на 27.11.2024 розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складала: 5 768 грн прострочене тіло кредиту, 7\~786,80 грн прострочені відсотки та 12\~000 грн штраф. У період дії договору сплачено 232 грн тіла кредиту та 18 грн відсотків. Нарахування процентів первісним кредитором після закінчення строку дії договору не здійснювалось (а.с. 65-66). Розрахунок заборгованості, складений позивачем, дублює розрахунок первинного кредитора в частині всіх сум боргу, а також підтверджує відсутність подальших нарахувань з боку вторинного кредитора (а.с. 15). 27.11.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладений договір факторингу № 27112024/2 (далі - договір факторингу) (а.с. 11-12), згідно умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за плату, а ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1 договору факторингу). Перехід від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання акту прийому передачі реєстру боржників, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п.п. 1.2 договору факторингу). Того ж дня, 27.11.2024, сторони договору факторингу склали та підписали акт прийому-передачі реєстру боржників, відповідно до якого позивач прийняв реєстр боржників і набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 11262-07/2024 в розмірі заборгованості у сумі 25 554,80 грн, з яких 5 768 грн основа сума боргу, 7 786,80 грн заборгованість за відсотками, 12 000 грн штраф (а.с. 13, 14). Відповідач не заперечує факту підписання договору про надання фінансового кредиту № 11262-07/2024 та отримання кредитних коштів, однак стверджує, що позивачем не доведний факт перерахування йому 6\~000 грн за вказаним договором та не надає жодної інформації про сплату/несплату ним кредиту. В свою чергу позивач вказує, що [PERSON] частково здійснив погашення кредиту на користь первинного кредитора. Разом із цим в решті умови договору щодо сплати тіла кредиту, процентів та штрафу залишаються невиконаними, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту принципу диспозитивності цивільного судочинства, що закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, при вирішенні спору між сторонами суд обмежується змістом позовних вимог, які складають предмет позову, та надає оцінку обставинам спірних правовідносин в контексті аргументів сторін, якими вони обґрунтовують свою процесуальну позицію, а також наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Судом встановлено, що між ТОВ «СТАР\~ФАЙНЕНС ГРУП»та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 11262-07/2024 в електронній формі, в якому сторони погодили умови надання позивачем кредитних коштів відповідачу. На підставі такого договору відповідачем 11.07.2024 було отримано кредитні кошти в сумі 6 000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом у строк до 07.11.2024, але в порушення умов договору не зробив цього. Сторонами не заперечується факт укладання договору та його умови. В той же час відповідач заперечив факт видачі йому кредитних коштів. Надаючи оцінку обставинам щодо належного виконання кредитором свого обов`язку з надання кредитних коштів відповідачу на підставі кредитного договору суд виходить з наступного. Згідно з п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В цьому контексті слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 11.07.2024 ТОВ «СТАР\~ФАЙНЕНС ГРУП»через сервіс онлайн платежів Ipay.ua здійснило платіж на банківську картку, яка вказана сторонами в п.п. 1.6 кредитного договору, в межах двох хвилин з моменту підписання договору та в сумі 6 000 грн, що відповідає розміру кредиту. Тому суд приходить до висновку, що такий переказ був вчинений саме на виконання обов`язку кредитора з видачі відповідачу кредитних коштів на підставі кредитного договору. В цьому контексті варто звернути увагу, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Досліджуючи питання змісту принципу добросовісності, Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 зазначив, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У постанові від 30.05.2024 у справі № 229/7156/19 Верховний Суд зазначив, що процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті. Проявом принципу процесуальної доброї совісті є те, що особа (зокрема, позивач) навряд чи може висувати твердження несумісні з тією позицією, яка зайнята нею в судовому процесі, що вже відбувся. Принцип процесуальної доброї совісті навряд чи має толерувати непостійність учасників процесу, а навпаки покликаний забезпечити послідовну поведінку учасників спору. Адже суд не є місцем для «безцеремонної процесуальної гри». Правопорядок не може допускати ситуації, за яких особа наполягає в різних судових процесах на правдивості протилежних одне одному тверджень задля просування власних інтересів. Відповідач у своєму відзиві хоча прямо і не заперечував факт отримання кредитних коштів, але стверджував про недоведеність цього факту позивачем. Натомість системний аналіз змісту доводів відповідача, викладених у його відзиві, свідчить, що такі доводи базуються лише на тлумаченні норм процесуального права щодо процесуальних обов`язків сторони позивача у такий спосіб, що саме позивач зобов`язаний доказувати абсолютно всі обставини спірних правовідносин, а відповідач займає виключно пасивну та заперечувальну позицію. В той же час всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав жодних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема не надав виписки по банківському рахунку, а також, що він звертався до суду із позовами про визнання недійсним кредитного договору або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій тощо. Відтак доводи [PERSON] про невиконання первинним кредитором обов`язку з видачі кредитних коштів відповідачу є необґрунтованими. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт видачі відповідачу кредитних коштів на підставі кредитного договору в сумі 6 000 грн, що мало місце 11.07.2024. При цьому сторонами не заперечується та обставина, що відповідач не здійснював своєчасно та в повному обсязі платежів на виконання своїх договірних зобов`язань перед позивачем. Отже цілком обґрунтованими є доводи останнього про порушення відповідачем свого зобов`язання з повернення кредитних коштів. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за договором про надання фінансового кредиту № 11262-07/2024, обумовлено дійсністю договору факторингу № 27112024/2. Факт набуття позивачем права вимоги на підставі такого договору факторингу підтверджується наданими суду копіями такого договору, витягу з реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру боржників, а відтак доводи відповідача про відсутність доказів набуття позивачем права вимоги до відповідача за відповідним договором є необґрунтованими. Також позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами, що нараховані та обчислені за період з 11.07.2024 по 07.11.2024 (120 днів) за денною процентною ставкою 1,5%. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», станом на 27.11.2024 відповідач мав заборгованість в сумі 5 768 грн за тілом кредиту, 7 786,80 грн по відсотках за користування кредитом, що нараховані за період з 11.07.2024 по 07.11.2024, та 12 000 грн штрафу за прострочення здійснення чергових платежів (а.с. 65-66). Натомість відповідач посилається на нікчемність умов кредитного договору в частині визначення денної процентної ставки за користування кредитом в розмірі, що не відповідає положенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Питання щодо розміру процентної ставки за договорами споживчого кредитування врегульовані положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 11.07.2024 кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор не мав права визначати фіксовану проценту ставку у розмірі 1,5 %, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Відтак, судом проведено власний розрахунок заборгованості по відсотках за кредитним договором за процентною ставкою 1% за період з 11.07.2024 по 07.11.2024 з урахуванням сплати 32,60 грн 08.08.2024 та 232 грн 09.08.2024: 6 000 грн х 1 % : 100 % = 60 грн х 28 днів (з 11.07.2024 по 07.08.2024) = 1 680 грн. 5 967 грн х 1 % : 100 % = 59,67 грн х 1 день (08.08.2024) = 59,67 грн. 5 768 грн х 1 % : 100 % = 57,68 грн х 91 день (з 09.08.2024 по 07.11.2024) = 5 248 грн. Таким чином, розмір заборгованості процентів, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором 6 988,55 грн. Стосовно вимог про стягнення штрафу в розмірі 12 000 грн за прострочення виконання відповідачем кредитних зобов`язань, то слід зауважити наступне. Загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах. Відповідно до обставин спірних правовідносин судом встановлено, що прострочення відповідачем виконання кредитних зобов`язань мало місце в період строку дії кредитного договору з 11.07.2024 по 07.11.2024, тобто після введення режиму воєнного стану на території України. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати кредитору (позивачу) штрафних санкцій у вигляді неустойки (штрафу), право на нарахування якого для кредитора передбачено п. 5.3 кредитного договору, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач отримав кредитні кошти за кредитним договором, однак свої зобов`язання за таким договором належним чином та у визначені сторонами строки не виконав, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 12 988 грн (з яких 6 000 грн. тіло кредиту, 6 988,55 грн проценти за користування кредитом), то суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн (а.с. 29). Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (12988х100: 25554,80 = 50,82%), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1606,05 грн. судових витрат по оплаті судового збору (3028 х 50,82 : 100 = 1 538,82). На підставі наведеного,

Outcome: partial