Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом, в якому зазначило, що 06.09.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» як кредитором та [PERSON] - позичальником, укладено кредитний договір в електронному вигляді, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. зі строком користування - 360 днів, періодичністю платежів зі сплати відсотків - кожні 30 днів. Позивач посилається на технічні умови супроводу операції з укладення договору в електронному вигляді та вказує на фактичне зарахування грошових коштів на платіжну картку відповідача через систему iPay.ua. З огляду на досягнуті між сторонами правочину домовленості щодо розміру відсоткових ставок, які застосовуються як плата за користування кредитом, у період з 06.09.2023 року по 26.07.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» здійснено розрахунок заборгованості на загальну суму 53 112,08 грн. У відповідний період позичальником здійснено часткову сплату виниклої заборгованості на суми: 972,02 грн. - на погашення заборгованості за тілом кредиту, 10 321,71 грн. -за відсотками. Позивач звертає увагу, що часткова сплата боржником відповідної заборгованості свідчить про визнання боргу, є підтвердженням волевиявлення учасника на добровільне виконання умов договору. Сторона також зауважує, що ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000362 від 15.09.2021 року, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана НАЦКОМФІНПОСЛУГ від 26.01.2017 року. Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу від 26.07.2024 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права вимоги до боржників, у тому числі, відносно відповідача [PERSON] . Про відповідну обставину повідомлено боржника. В подальшому, діючи в межах вимог законодавства та обсягу набутих згідно договору факторингу прав як нового кредитора ТОВ «Українські фінансові операції» здійснило нарахування відсотків за користування кредитом за період з 26.07.2024 року по 31.08.2024 року згідно стандартної відсоткової ставки за договором на суму 6500,15 грн. Посилаючись на вимоги ст.ст. 1054, 1055, 1049 ЦК України, що визначають ознаки договору кредиту, закріплюють загальні права та обов`язків учасників, у тому числі, щодо сплати позичальником відсотків за користування коштами, позивач просить стягнути як заборгованість за договором 58 318,50 грн.. з яких: 9027,98 грн. - заборгованість за основним боргом, 42 790,37 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 6500,15 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими позивачем, відшкодувати витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 10 000,00 грн. Ухвалою суду від 13.05.2025 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідний учаснику заперечує факт отримання грошових коштів за договором кредиту, зауважує на тому, що номер телефону [NUMBER] не належить [PERSON] . Сторона зауважує на положеннях законодавства, що врегульовують питання укладення договорів в електронному вигляді, звертає увагу на відсутності доказів на підтвердження фактичного доведення до відома відповідача як позичальника відомостей про тарифи та інші умови кредитування, що зазначаються позивачем як досягнуті домовленості по істотних умовах правочину. На думку учасника, оскільки погодження умов щодо розміру відсоткових ставок за користування кредитними коштами не відбувалось, заявлена сума заборгованості не може вважатись обгрунтованою. Відповідач також посилається на відсутність права ТОВ «Українські фінансові операції» здійснювати донарахування сум заборгованості, оскільки за приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказуючи одночасно на те, що до матеріалів справи не надано належного розрахунку з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому звернуто увагу на постановлені судом по відповідній справі ухвали про витребування доказів на з`ясування інформації: - чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; - про рух грошових коштів з карткового рахунку відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період з 06.09.2023 по 15.09.2023 з відображенням часу зарахування коштів;- - про номер телефону, на який надсилається інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] у період з 06.09.2023 по 15.09.2023. Позивач зазначає, що подані стороною відповідача заперечення фактично не враховують здобуті відомості, а позиція учасника зводяться до загальних формулювань. Наполягаючи на законодавчо закріпленому праві кредитора здійснювати нарахування відсотків за користування наданими грошовим коштами, позивач просить врахувати пояснення при ухваленні рішення. Вирішуючи питання грунтовності заявлених позовних вимог суд виходить з таких міркувань. Так, матеріали справи містять договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.09.2023 року, де згідно реквізитів учасниками вказано: ТОВ «Лінеура Україна» та як позичальника: [PERSON] (реквізити платіжного засобу: [NUMBER] , номери телефонів: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] ). Відповідно до умов договору товариство надає клієнту кошти у кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту - 10 000,00 грн. Строк кредиту: 360 днів, періодичність платежів зі сплати відсотків - кожні 30 днів. Відповідно до п.1.4 договору сторони погодили застосування фіксованої процентної ставки за користування кредитом на умовах: стандартна процентна ставка - 2,0 % в день, застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка - 0,01 % в день, застосовується на умовах: якщо клієнт до 06.10.2023 року включно або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У статті 3 Закон Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом надано окрему, а також взаємну оцінку доказам - договору кредиту з додатками як паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, таблицею загальної вартості кредиту, які містять відомості про застосування як підпису одноразового ідентифікатора Х825, інформаційному повідомленню ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про переказ коштів в сумі 10 000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] 06.09.2023 року, виписці по рахунку [PERSON] з даними про зарахування коштів в сумі 10 000,00 грн. 06.09.2023 року, інформації АТ КБ «ПриватБанк» про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовану картку № [NUMBER] , номер телефону, на який відправляється інформація [NUMBER] . Суд звертає увагу, що використані при укладенні договору технічні умови унеможливлювали виконання таких дій без доступу до особистих даних особи та без її волевиявлення. Отже, судом здобуто висновок про виникнення правовідносин, заснованих на договорі кредиту із ТОВ «Лінеура Україна» як первісним кредитором, пов`язане із цим набуття сторонами такого правочину відповідних прав та обов`язків. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що позичальником допущено порушення умов договору щодо повернення тіла кредиту, нарахованих відсотків, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Судом встановлено, що ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» є фінансовою установою, про що отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000362 від 15.09.2021 року, видане Національним банком України, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснює господарську діяльність за видами: інші види грошового посередництва (основний). фінансовий лізинг, інші види кредитування. Встановлено, що 26.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Судом досліджено витяг з реєстру боржників з відомостями про боржника [PERSON] , інформацією про суму заборгованості по тілу кредиту - 9027,98 грн., нарахованих відсотках - 42 790,37 грн. Судом не здобуто висновку про недійсність укладеного договору факторингу, його невідповідність вимогам законодавства. Право позивача на здійснення нарахувань відсотків на видану суму кредиту після переходу права вимоги до позичальника відповідає обсягу повноважень фінансової установи, кореспондується з положеннями ст.ст. 512-514 ЦК України в частині переходу права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Обсяг прав не може розумітись виключно як рівень засвідченої на момент переходу права вимоги заборгованості боржника у зобов`язанні, оскільки, крім наведеного, включає право первісного кредитора здійснювати нарахування відсотків. Так, за змістом п. 1.1. договору факторингу від 26.07.2024 року за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань. При цьому, суд не може в повній мірі погодитись з правильністю розрахунку заборгованості, поданого позивачем на підтвердження власних вимог, що виконано як первісним кредитором, так і новим - позивачем по справі. Згідно з ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 22.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 06.09.2023, тобто до набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки у період з 23.04.2024 року нарахування заборгованості за відсотками здійснювалась із застосування денної відсоткової ставки 2,0 % на день, що слідує з дослідженого розрахунку, суд вважає необхідним провести математичне коригування з метою узгодження показників нарахувань з рівнем відсоткової ставки, обмеженою Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Заборгованість за відсотками у період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року включно становитиме: 9027,98 грн. (сума заборгованості) * 1,5 % на день, * 120 днів нарахування / 100 = 16 250,36 грн. Заборгованість за відсотками у період з 21.08.2024 року по 31.08.2024 року становитиме: 9027,98 грн. * 1 % на день * 11 днів нарахування / 100 = 993,08 грн. В іншій частині суд визнає розрахунок узгодженим з умовами договору, відповідним вимогам законодавства, запровадженими та чинними у відповідний період. Загальна сума заборгованості становитиме 51 909,54 грн, з яких: 9027,98 - сума кредиту, 25 638,12 грн. - заборгованість за відсотками у період з 06.09.2023 року по 22.04.2024 року включно, 16 250,36 грн. - заборгованість за відсотками у період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року включно, 993,08 грн. - заборгованість за відсотками у період з 21.08.2024 року по 31.08.2024 року включно. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам: договору про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року, детальному опису робіт та акту приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2024 року з даними про вид послуги її вартість - 10 000,00 грн. Відповідні докази суд визнає належними на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, отже вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial