Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову -Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач вказав, що він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що від цього шлюбу у них є малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова. Колишня дружина разом з молодшою донькою переїхала до м.Лозова Харківської області, де отримала статус внутрішньо переміщеної особи і тепер вони фактично мешкають там. Позивач вказав, що проти проживання молодшої доньки з матір`ю не заперечує, оскільки у них тісний зв"язок та дитина прив`язана до матері. Додав, що старша донька дуже чутливо сприйняла розлучення, стосунки з матір`ю погіршилися, у зв"язку з чим дитина виявила бажання проживати зі мною у м.Харкові. Враховуючи вказане, [PERSON] фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов"язків по відношенню до старшої доньки, мати не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. [PERSON] вказав, що самостійно забезпечує належний матеріальний рівень життя доньки [PERSON] , піклується про її побутові потреби, стан здоров"я, харчування та дозвілля. Зважаючи на вище вказане, позивач просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з ним, а також просив стягнути аліменти на утримання старшої доньки з відповідача. 12.08.2025 року позовну заяву було залишено без руху, надано час позивачу для усунення недоліків. Недоліки були усунені [PERSON] у строки, визначені судом. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам надано час для подання заяв по суті та надано час службі у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради для підготовки щодо можливості визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком. Ухвалою суду, з урахуванням наведеного в клопотанні третьої особи, було замінено третю особу на належну, а саме на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. На виконання ухвали суду надійшов висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком. Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому наполягав на задоволенні позову в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилися, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Представник третьої особи не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заява про визнання позову надано відповідачем до розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова(а.с.18-19). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідач разом з молодшою донькою переїхала до м.Лозова Харківської області, де отримала статус внутрішньо переміщеної особи і тепер вони фактично мешкають там, про що свідчить викладене в позові та не заперечуєтсья відповідачем(а.с.17). З висновку вбачається, що малолітня [PERSON] виявила бажання проживати з батьком у м.Харкові, оскільки з народження з ним проживає і друзі знаходяться в м.Харкові. Крім того, викладене у висновку вказує на те, що піклується про доньку батько. Так, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком(а.с.46). Згідно з долучених до позову витягів з реєстру територіальної громади(а.с.7), [PERSON] та малолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки(а.с.15), малолітня [PERSON] відвідує додаткові заняття з англійської мови у м.Харкові, на які її приводить батько. З акту обстеження умов проживання вбачається, що в сім"ї доброзичливі відносини, панує взаємоповага, для дитини батьком створені усі необхідні умови для її повноцінного розвитку та виховання(а.с.16). Зважаючи на вище вказане, позивач просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з ним, а також просив стягнути аліменти на утримання старшої доньки з відповідача. Між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини та стягнення аліментів, спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, висновку органу опіки та піклування, а також заяви відповідача, донька [PERSON] бажає жити з батьком, мати проти цього заперечень не надала. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В постанові від 13.03.2024 року у справі №495/2284/23, Верховний Суд вказав, що суд дійшов загалом правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, відібрання її від матері з встановленням факту самостійного виховання дитини батьком, та похідної вимоги про стягнення аліментів, оскільки позов фактично пред?явлений військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для звільнення з військової служби в особливий період на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу». Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та позицію Верховного Суду, а також оцінивши зібрані по справі докази обставини у сукупності на предмет штучності, беручи до уваги викладене у висновку органу опіки та піклування та визнання позову відповідачем, а також позицію самої дитини, викладену у висновку, суд вважає, що проживання доньки з батьком буде відповідати інтересам дитини та є всі правові підстави для задоволення позову в частині визначення місця проживання. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що старша донька [PERSON] проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] - матір дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було. Враховуючи вказане, зважаючи на визнання позову в повному обсязі, є підстави вважати, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує до сплати аліментів відповідачу, починаючи з 11.08.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача за вимогу про стягнення аліментів на користь держави 50 відсотків судового збору, від якого позивач звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір», та за вимогу про визначення місця проживання проживання дитини стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого останнім на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд вважає за можливе повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вимогу про визначення місця проживання дитини, а 50 відсотків судового збору за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого звільнено позивача, віднести на рахунок держави.

Outcome: approved