Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

30.06.2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON] , в якому він просить: - скасувати арешт нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладений Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 83834, дата реєстрації обтяження 29.07.2004 року, на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Святошинському районі міста Києва від 23.07.2004 року №40/11, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, а саме 1/3 частина квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] . - скасувати арешт (архівний запис) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладений Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 1414053, дата обтяження 26.10.2004 року, на підставі ухвали КР25 від 24.01.2003 року районного суду Святошинського району міста Києва, об`єкт обтяження: квартира, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14.07.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із викликом учасників справи в судове засідання (а.с.36). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12.08.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі (а.с.48). В судове засідання з`явилися представник позивача, відповідач, яка позов визнала повністю. Треті особи у судове засідання не з`явилися, письмових пояснень не надали, причини неявки суду не повідомили. Відповідач 26.09.2025 року через канцелярію суду подав пояснення по справі, в яких зазначає, що позов визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із 1/3 (одна третя) частки квартири [ADDRESS] . Право власності на вказане майно підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 28.10.2009 (а.с.19, 32). Позивач [PERSON] , який є сином померлого, 31.01.2025 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Возбранної Т.Г. про відкриття спадкової справи як спадкоємець за законом. Від приватного нотаріуса позивач дізнався, що в Реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано арешти нерухомого майна, що належить його померлому батькові (а.с.30-31). Арешт на нерухоме майно був накладений згідно постанови Відділу державної виконавчої служби у Святошинському районі міста Києва від 23.07.2004 року №40/11 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою. Реєстраційний номер обтяження 83834, дата реєстрації обтяження 29.07.2004 рік. Окрім цього, арешт на нерухоме майно був накладений Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою згідно ухвали КР25 від 24.01.2003 року районного суду Святошинського району міста Києва. Реєстраційний номер обтяження 1414053, дата обтяження 26.10.2004 року. Зазначене підтверджується Інформацією від 17.06.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та відповідно суб`єкта (а.с.30-31). З матеріалів справи вбачається, що з метою скасування арешту нерухомого майна, [PERSON] як спадкоємець звернувся із заявою до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Листом від 26.05.2025 року Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) його повідомив, що Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, що містить інформацію про виконавчі провадження та вчинені при їх виконані виконавчі дії почав функціонувати у 2009 році, надати інформацію про виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно на підставі постанови № 49/11 від 23.07.2003 року, виданої Відділом державної виконавчої служби у Святошинському районі міста Києва, не виявляється можливим у зв`язку з її відсутністю (а.с.21). В матеріалах справи міститься лист від 31.01.2025 року за № 16/01-16, яким приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Возбранна Т.Г. в адресу Святошинського районного суду міста Києва направила запит щодо отримання інформації про ухвалу районного суду Святошинського району міста Києва КР25 від 24.01.2003 року, на підставі якої також було накладено арешт. Святошинський районний суд міста Києва у відповідь на запит приватного нотаріуса листом від 05.02.2025 року за № 06/4/2025 (№2-658/03-архів) повідомив, що 24.03.2003 року було розглянуто цивільну справу за № 2-658/03 за позовом [PERSON] до [PERSON] , КПУЖГ Святошинської райдержадміністрації м. Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Матеріали справи № 2-658/03 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. З матеріалів справи в архіві суду залишені на постійне зберігання оригінал Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2003 року, оригінал Ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24.10.2003 року та оригінал Ухвали Верховного Суду України від 04.04.2006 року. Оригінал ухвали КР25 від 24.01.2003 року на зберіганні відсутній (а.с.22-28). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Возбранної Т.Г. постановою від 13.06.2025 року № 64/02-31 відмовила [PERSON] у вчинені нотаріальної дії, а саме, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 (одну третю) частки квартири [ADDRESS] після смерті [INFO] батька - [PERSON] у зв`язку із наявністю арешту на заявлене спадкове майно (а.с.29). Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 26.06.2025 інформація щодо боржника [PERSON] відсутня (а.с.33). Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що в позасудовому порядку вирішити питання про скасування арешту майна немає можливості, в тому числі і у зв`язку із смертю особи, на майно якого накладено арешт, спадкоємець [PERSON] вимушений звернутися до суду для скасування арешту майна в судовому порядку. Судовий збір просить залишити за позивачем. З пояснень відповідача вбачається, що відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2003 року по справі № 2-658/03 з [PERSON] на користь її матері [PERSON] було стягнуто 3528 грн. матеріальних збитків, 1000 грн. моральної шкоди (загалом 4528 грн.) та 51 грн. державного мита на користь держави. Спір виник у зв`язку із залиттям [PERSON] квартири №260 , де проживала мати відповідачки - [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Вказане рішення оскаржувалося з боку [PERSON] , однак залишилося без змін. Мати відповідачки померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області, про що складений актовий запис від 20.06.2024 року №1063 (а.с.65-66). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася із 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка прийняла спадщину та отримала Свідоцтво про спадщину за законом на 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.63-64). Відповідачка підтвердила що обізнана про смерть її сусіда [PERSON] , так як вони були зареєстровані та проживали в одному будинку [ADDRESS] , в одному під`їзді. Відповідачка вказала, що як спадкоємець [PERSON] не подавала заяву приватному нотаріусу Возбранній Т.Г. про наявність непогашеної заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за рішенням суду та/або відкритих виконавчих проваджень. Позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: -чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; -коло спадкоємців, які прийняли спадщину; -при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); -при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Вказана позиція викладена у постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16. За правилами ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача на спадкове майно, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Враховуючи, що на день смерті [PERSON] виконавче провадження закрито та знищено за закінченням терміну зберігання, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом припинення дії відповідних обтяжень. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог на користь позивача про скасування та зняття арешту з майна.

Outcome: approved