Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували у шлюбі з 17.12.2016 року по 21.12.2019 року. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із позивачем. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 17.12.2019 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, у розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, з застосуванням індексації, починаючи з 05.09.2019 р. до повноліття дітей. Позивач зазначає, що [PERSON] вищевказане рішення суду належним чином не виконує, сума боргу по сплаті аліментів за 24 місяці складає 120000,00 гривень. Крім того, позивач зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків: дітьми не цікавиться, не проявляє жодного інтересу до їх виховання, стану здоров?я, самопочуття, розвитку, зв?язку та відносин з дітьми не підтримує. При цьому, будь-які перешкоди зі сторони позивача у виконанні відповідачем батьківських обов?язків - відсутні. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] також зазначає, що у зв`язку із самоусуненням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає, аби останній в майбутньому мав правові підстави заявляти вимоги до дітей про його утримання. Позбавлення відповідача батьківських прав також зумовить відсутність необхідності узгоджувати з останнім усі питання щодо дітей, в тому числі, які вимагають його письмової згоди. 13 листопада 2024 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на категоричне заперечення доводів позивача щодо його самоусунення у вихованні дітей. Обґрунтовуючи свої заперечення зазначив, що за період з 05.09.2019 року по 13.08.2024 року відповідачем було сплачено на користь позивача аліменти на загальну суму 210000,00 грн. Вказав, що відповідач має намір та вживає заходи для погашення заборгованості по аліментам. Представник відповідача стверджує, що останній має намір та бажання спілкуватись зі своїми дітьми, брати участь у їх вихованні, намагається підтримувати зв`язок з дітьми, проте позивач не сприяє таким намірам відповідача, переносячи власну неприязнь до відповідача на його відносини з дітьми. Зазначає, що через складні життєві обставини, викликані воєнною агресію Російської Федерації, проживання позивача з дітьми та відповідача у різних країнах, маленький вік дітей, спілкування відповідача з дітьми можливе лише за активного сприяння позивача, яка такого не надає. Позивач намагається влаштувати своє життя в еміграції таким чином, щоб покращити свій фінансовий стан та мати можливість належним чином брати участь в утриманні дітей. Учасники справи та їх представники у відкрите судове засідання не з`явились. Представник [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. [PERSON] та його представник про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причину неявки не повідомили, заперечень щодо розгляду справи у їх відсутність не подавали. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли у зв`язку із особистими немайновими правами, обов`язками батьків та дітей, а тому регулюються Главою 13 СК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2016 року, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 21 грудня 2019 року (Т.1 а.с. 14). В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (Т.1 а.с. 10-11). Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2019 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, у розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, з застосуванням індексації, починаючи з дня подання позовної заяви - 05.09.2019 р. та до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім, починаючи з 16.01.2036 р., у розмірі 2500 грн. щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] (Т.1 а.с.16-20). Судом встановлено, що відповідач з 01 лютого 2022 року перебуває поза межами території України, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та не заперечувалось сторонами (Т.1 а.с. 116). На теперішній час діти сторін проживають разом із матір`ю у Федеративній Республіці Німеччина. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків: матеріальної допомоги не надає, дітьми не цікавиться, не проявляє жодного інтересу до їх виховання, стану здоров?я, самопочуття, розвитку, зв?язку та відносин з дітьми не підтримує. Згідно наданого розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 03.12.2024 року (ВП [NUMBER]) вбачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] станом на 01.12.2024 року становить 114333,33 грн. (Т.1 а.с. 128-129). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). 18 березня 2025 року Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією складено Висновок № 100-3624 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [PERSON] (Т. 2 а.с. 34-37). Суд, надаючи правову оцінку Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, не погоджується із ним, зокрема з тим, що висновок є недостатньо ґрунтовним. Висновок містить інформацію про те, що [PERSON] жодного разу не з`являвся в дитячому садку, не був учасником батьківських чатів, в яких відбувалися ознайомлення батьків зі світлинами та відеозаписами перебування дітей в садку, інформаційними постами педагогів щодо навчально-виховного процесу тощо. Зазначено, що з вихователями та педагогами активно взаємодіє мати, яка сплачувала за послуги виховання та різнобічного розвитку дітей, приводила дітей до лікаря тощо. На переконання суду вказані відомості не можуть служити беззаперечному свідченню ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, зокрема й через те, що останній проживає окремо, та з початку 2022 року перебуває за межами території України. Посилання у Висновку на те, що за останні два роки відповідач не проявляв зацікавленості в житті дітей та не спілкується з ними здійснені на підставі показань позивача. Доводи позивача про те, що позбавлення відповідача батьківських прав зумовить відсутність необхідності узгоджувати з останнім питання щодо дітей, в тому числі, які вимагають його письмової згодизводяться не до врахування найкращих інтересів дітей, а до полегшення здійснення позивачем відповідних процедур на майбутнє, незважаючи на механізми національного законодавства щодо вирішення відповідних питань, пов`язаних із здійсненням батьками своїх прав та обов`язків щодо дітей. Висновок органу опіки та піклування містить інформацію про те, що з [PERSON] була проведена бесіда в телефонному режимі, із якої встановлено, що останній категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується з доводами позивача про наявність зі сторони відповідача заборгованості по сплаті аліментів, разом із цим, вказані обставини не можуть беззаперечно свідчити про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, при цьому, відповідач зазначає, що намагається влаштувати своє життя в еміграції таким чином, щоб мати можливість належним чином брати участь в утриманні дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21). Враховуючи викладене, суд, на підставі оцінених доказів, дійшов висновку про те, що підстави, передбачені статтею 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько дітей бажає спілкуватися з ними, проти позбавлення батьківських прав заперечує, позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Матеріали справи також не містять відомостей про застосування до [PERSON] заходів попередження та впливу про необхідність змінити ставлення до дітей. Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідача відносно своїх дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом саме позбавлення батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Надані позивачем відомості про негативні взаємовідносини із відповідачем не стосується предмету доказування у вказаній справі, до якого повинні відноситися відомості, які б доводили факт свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо малолітній дітей. Суд також не приймає до уваги показання свідка [PERSON] , оскільки її показання не містять відомостей про свідоме умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в справі «Хант проти України» зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги належить залишити без задоволення, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітній дітей, а позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Outcome: dismissed