Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною бездіяльність Акціонерного товариства «Укрпошта» (далі АТ «Укрпошта») щодо порушення терміну розгляду його звернення від 04 червня 2025 року (реєстраційний № ПР-18909114), яке було перенаправлено листом Міністерства розвитку громад та територій України 4218/32/ЗВГ-25 від 09 червня 2025 року, та зобов`язати АТ «Укрпошта» надати відповідь на це звернення від 04 червня 2025 року. В обґрунтування позову вказав, що 04 червня 2025 року він через вебсайт Державної установи «Урядовий контактний центр» направив скаргу (реєстраційний № ПР-18909114) щодо неналежного надання послуг поштового зв`язку наступного змісту: «За адресою: Київська обл., Фастівський район, селище Чабани, вул. Одеське шосе, 18 не доставляється поштова кореспонденція ні звичайні відправлення, ні рекомендовані. Прохання забезпечити доставку поштової кореспонденції за вказаною адресою та надати відповідь. Дякую.» У подальшому листом Міністерства розвитку громад та територій України 4218/32/ ЗВГ-25 від 09 червня 2025 року скаргу було скеровано за належністю до АТ «Укрпошта» для розгляду та надання відповіді. Натомість, станом на 15 липня 2025 року жодної відповіді за результатами розгляду звернення він так і не отримав (ані письмової, ані усної), жодних повідомлень про продовження строку розгляду його звернення до 45 днів також не надходило. Ураховуючи наведене, позивач вважає, що АТ «Укрпошта» допущено протиправну бездіяльність щодо порушення терміну розгляду його звернення від 04 червня 2025 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука хвалою від 06 серпня 2025 року відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі, вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони є безпідставними та незаконними, а обставини, на які посилається позивач, недоведеними та необґрунтованими. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. За правилами статті 15 Закону України від 02 жовтня 1996 року №\~393/96-ВР «Про звернення громадян» керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), з обов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результат ами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівн ика або\~особи,\~яка виконує\~його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Згідно з частиною першою статті 16 цього Закону скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням безпосередньо до суду. За змістом статті 18 Закону «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. У статті 19 цього Закону визначено, зокрема, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. За правилами статті 20 Закону «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). До матеріалів позовної заяви [PERSON] додав копію листа Міністерства розвитку громад та територій України, в якому його повідомлено, що його звернення було зареєстровано 04 червня 2025 року та направлено за належністю до АТ «Укрпошта». У позові [PERSON] наголосив на тому, що відповідь на його запит від 04 червня 2025 року АТ «Укрпошта» так і не надало. У відзиві на позовну заяву представник відповідача наведені позивачем обставини не спростував, а лише зазначив, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем норм законодавства у сфері надання поштових послуг, хоча це не є предметом розгляду у цій справі, при цьому доказів надання/надіслання відповіді на звернення/скаргу позивача не надав. Суд критично оцінює такі доводи відповідача, які не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про звернення громадян», який зобов`язує надати відповідь за результатами розгляду заяви/скарги, незалежно від результатів її задоволення/незадоволення. При цьому суд виходить із того, що належним способом захисту у цьому випадку буде зобов`язання відповідача розглянути звернення/скаргу позивача з дотриманням законодавчих вимог.

Outcome: approved