Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 листопада 2021 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1264, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на час реєстрації шлюбу відповідач відбував покарання за вироком Ренійського районного суду Одеської області від 01.07.2014 року, яким його засуджено за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». Після укладення шлюбу позивачка приїздила до нього на побачення, але згодом зрозуміла, що уклавши вказаний шлюб вона зробила помилку, оскільки не бачить подальшого сімейного життя. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивачка повідомила, що від шлюбу з відповідачем дітей не мають. Ухвалою судді від 11.08.2025 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.20). Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні відповідач повідомлений належним чином. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки адвокат Кутьїн Е.А. надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу за їх відсутності. Відповідач із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звертався, відзив на позовну заяву не надіслав. Ухвалою суду від 30.09.2025 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 листопада 2021 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1264 (а.с.5). Вироком Ренійського районного суду Одеської області від 01.07.2014 року, [PERSON] засуджено за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі. Сторони припинили шлюбні стосунки та не вели спільного господарства, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір у сторін на час розгляду справи відсутній. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved