Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалась на те, що 05 травня 2017 року між нею, [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Гвіздовецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, актовий запис № 01 від 05.05.2017 року. Від даного шлюбу у подружжя народилася спільна дитина: [PERSON] [INFO] . Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинено через часті конфлікти, подружжя має різні погляди на сімейне життя, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Після фактичного розпаду сім`ї спільна дитина - [PERSON] [INFO] проживає з матір`ю. Відповідач матеріальної допомоги не надає та обов`язки по утриманню дитини не виконує. Домовленості щодо аліментів між нею та відповідачем досягнуто не було. За наведених обставин шлюб з відповідачем носить лише формальний характер. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в розірванні шлюбу. Шлюб ми розриваємо вперше. Примирення між сторонами не можливе. За наведених обставин просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її присутності, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судові засідання тричі не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Підстав, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.05.2017 року сторони 05.05.2017 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Гвіздовецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, актовий запис № 01 від 05.05.2017 року. В шлюбі народилась дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження виданого 28.05.2019. За приписами ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу, не допускається. Як вбачається з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суду відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивача. Позивач підтвердила поданою заявою, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, позивач миритись не бажає, шлюб існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. За змістом ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не виявила бажання змінювати своє прізвище на дошлюбне. Відповідно до положень ч.4 ст.29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157\~Сімейного кодексу\~України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Як вбачається з ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Відтак, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то слід зазначити наступне. Положеннями ст.180\~Сімейного кодексу\~України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.1, 2\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до ст.181\~Сімейного кодексу\~України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч.2 ст.182\~цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначено, що малолітня дитина сторін знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що відповідач відзив на позов не подавав, матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, навчанні, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01.07.2025 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Крім того з п.3 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави. На підставі наведеного, ст.55, 56, 104, 105, 112-113, ст.150, 155, 180-184, 199-200 СК України,

Outcome: approved