Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Бродівського районного суду Львівської області із позовними вимогами до відповідача [PERSON] в яких просить провести поділ спільного майна подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини спільного майна подружжя транспортного засобу марки «HYUNDAI IX35», 2014 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , в розмірі 306050,00 гривень. В обґрунтування покладається на те, що 20.02.2016 року між позивачем та відповідачем у справі було зареєстровано шлюб. [INFO] в шлюбі у них народився син. За час перебування у шлюбі, а саме 23.10.2020 був придбаний транспортний засіб марки «HYUNDAI IX35», 2014 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , який зареєстрував на себе відповідач. Відповідно статті 368 ЦК України вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю. Так як автомобілі в розумінні ст.183 УК України є неподільними речами, то просить стягнути в свою користь частини спільного майна подружжя, в розмірі 306050,00 гривень. Автомобіль зареєстровано на відповідача, то вважає вірним і доцільним залишити відповідачу автомобіль. Перед зверненням до суду із даною позовною заявою позивач звернулася до спеціаліста, який і провів оцінку транспортного засобу та станом на 16.01.2025 року вартість складала 612\~100, 00 гривень. Також позивач просить стягнути понесені нею судові витрати : судовий збір в сумі 3060,50 гривень, витрати на виготовлення звіту про оцінку майна в сумі 2000, 00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25\~000, 00 гривень. На підставі викладеного просить позов задовільнити в повному обсязі. Відповідач не заперечує, що автомобіль придбаний ними за час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, не заперечує щодо його поділу. Зазначає, що до моменту звернення з позовом до суду пропонував продати автомобіль та розподілити грошові кошти порівну, що вважає вірним, про що неодноразово повідомляв позивача. Окрім того, спірний автомобіль деякий період часу знаходився у позивача [PERSON] , та з певних об`єктивних причин він ним не користувався взагалі. Однак має заперечення щодо витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження цих витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), тощо. Тому, на його думку, сума витрат на професійну допомогу є завищена. 29.01.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву. 25.02.2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Васів Ю.М. про участь його в судових засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 27.02.2025 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому визнає позов про поділ майна подружжя, однак вважає, що сума витрат на правничу допомогу заявлена позивачем є завищеною. 18.03.2025 позивач [PERSON] подала відповідь на відзив відповідача в якому просить долучити копію договору про надання правової допомоги від 10.01.2025 та акту прийому-передачі виконаних робіт. Просить задовольнити позові вимоги в повному об`ємі. 30.04.2025 року ухвалою підготовчого судового засідання призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Васів Ю.М. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просить про його задоволення з огляду на зазначені у обставини. Представник відповідача адвокат Михайлюк Д.А. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погоджується з вимогою, що це є спільна сумісна власність, не погоджується з вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості спільного майна подружжя, в розмірі 306050,00 гривень (це не ринкова ціна), за таку суму сторонни не зможуть продати вказаний транспортний засіб та не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, вважає їх завищеними і нічим не підтвердженими. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.02.2016 року, свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 20.02.2016 (а.с.40). За час перебування у шлюбі, а саме 23.10.2020 був придбаний транспортний засіб марки «HYUNDAI IX35», 2014 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником є [PERSON] ( а.с.7-8). Згідно звіту про оцінку майна колісного транспортного засобу марки «HYUNDAI IX35», 2014 року випуску, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , станом на 16.01.2025 року вартість автомобіля 612\~100 (шістсот дванадцять тисяч сто) гривень ( а.с.9-34). Під час розгляду справи відповідач не оскаржував ринкову вартість автомобіля, клопотання про призначення судової експертизи не заявляв. Твердження відповідача, що з об`єктивних причин він не може керувати вказаним автомобілем та не має доступу до нього нічим не підтверджені. Відповідно до статті 368\~частини 3\~Цивільного Кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Договору щодо спільного майна сторони не укладали. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України)\~. Частинами 1, 2 статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2\~стаття 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (частина 2\~стаття 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина 2\~статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини 4\~статті 71\~СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини 2\~статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позивач має право в порядку поділу майна подружжя отримати компенсацію вартості частки вищевказаного автомобіля (1/2 частки), що становить 306050,00 гривень. Щодо розподілу судового збору. Згідно положень частини 1, 2 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3060. 50 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 2000 гривень за послуги з виготовлення звіту про оцінку майна та частково задовольнити витрати на правничу допомогу із заявлених 25\~000 гривень тільки 20 000 гривень. Зважаючи на правовий висновок викладений у Постанові ВС від 18.03.2021 року у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 року у справі № 910/12591/18 Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial