Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК ДЕБТ КОЛЛЛЕКШН", в особі представника - адвоката Пархомчука Сергія Валерійовича звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № В обґрунтування позову позивач зазначає, що 18.11.2019 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір№2753404722/168295 про надання коштів на умовах споживчого кредиту,який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов` язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00грн. на строк 10 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,85 % на добу. 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників в тому числі і право вимоги за кредитним договором №2753404722/168295 від 18.11.2019 укладеним з [PERSON] 03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право за кредитним договором №2753404722/168295 від 18.11.2019 до «ФК Дебт Коллекшн» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 5184,00грн., яку позивач, як правонаступник кредитора просить стягнути з [PERSON] на свою користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.08.2025 справа передана на розгляд судді Чорненькій О.І. 15.09.2025 ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у змішаній формі та призначено судовий розгляд на 09 годину 30 хвилин 30 вересня2025. 30.09.2025 позивач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. В позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, 30.09.2025 подала до суду заяву, згідно якої позов визнав частково, а саме в сумі 4790,00грн., витрати на правову допомогу просить не стягувати в зв`язку з тяжким матеріальним становищем, розгляд справи просила проводити без її участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Норми права, які застосував суд Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження 18.11.2019 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір фінансового кредиту № 2753404722/68295, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 4000,00 грн. строком на 10 днів, тобто до 27.11.2019, відсоткова ставка встановлена в розмірі 1,85 % на добу . Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором R70680, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, наданою ТОВ «Гоуфінгоу». ТОВ «Гоуфінгоу» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 4000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] - 75xx - xxxx - 0371, згідно підтвердження про здійснення грошового переказу "ТОВ" ПрофітГід» на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-2 від 15.09.2018. 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК Сіті Фінанс груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №2753404722/68295 від 18.11.2019 перейшло до ТОВ «ФК Сіті Фінанс груп». На підтвердження факту виконання умов договору позивачем додано до позову платіжне доручення №37 від 10.06.2021 про переказ грошових котів в рахунок оплати ціни відступлення права вимоги за договором факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 . Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/2021 від 31.05.2021, ТОВ «ФК "Сіті Фінанс груп» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2753404722/68295 від 18.11.2019 в розмірі 5184,00грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 4000,00грн., заборгованість за відсотками 1184,00грн. 03.06.2021 ТОВ «ФК "Сіті Фінанс груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, набув право за кредитним договором №2753404722/68295 від 18.11.2019 до [PERSON] , у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-03/06/21 від 03.06.2021, ТОВ «ФК "Сіті Фінанс груп» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №2753404722/68295від 18.11.2019 в розмірі 5184,00грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 4000,00грн., заборгованість за відсотками 1184,00грн. На підтвердження факту виконання умов договору факторингу позивачем додана до позову платіжна інструкція кредитового переказу коштів №2 від 09.06.2021 про оплату згідно відступлення права вимоги №1-03/06/21 від 03.06.2021. Судом встановлено, що 18.11.2019 ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] уклали електронний договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. на строк 10 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,85 %. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс14), від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 14) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами договору про надання споживчого кредиту строк кредитування був погоджений сторонами на 10 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Таким чином, загальна вартість кредиту для [PERSON] становить 4740,00грн, з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 740,00грн. - заборгованість за відсотками (4000,00грн. х 1,85 відсоткова ставка за один день користування кредитом 100 х 10 днів кредитування = 740,00 грн.). Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем витяги з реєстру боржників до договору факторингів та розрахунок заборгованості за кредитним договором №2753404722/68295 від 18.11.2019 не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості. З виписки з особового рахунку, наданого позивачем не можна зрозуміти за який період здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом первісним кредитором. Відповідач направила клопотання до суду, в якому позов визнала частково, лише в сумі основного боргу 4000,00 грн та відсотків за користування кредитом в межах строку договору в сумі 740 грн. Враховуючи, що відповідач не повернула кредитні кошти, отримані на підставі договору фінансового кредиту №2753404722/68295 від 18.11.2019, а також позивачем не надано доказів, що відповідач ініціювала продовження строку користування кредитними коштами та зміну дати повернення всієї суми кредиту, суд дійшов про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн. та відсотками, нарахованими в межах строку кредитування 740,00грн. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 2214,80 грн (2433,40*91,43%) . Щодо витрат на професійну правничу допомогу. По даній справі ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» сторона позивача заявляє до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката Пархомчука С.В. у сумі 10500,00 грн. Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вважаю, що супровід даної справи не потребував від адвоката Пархомчука С.В. вивчення великого обсягу фактичних даних, оскільки регулювання даної категорії справ здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа є малозначною (за ціною позову, за складністю) та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також необхідно взяти до уваги типовість та поширеність такої категорії справ (про стягнення заборгованості за кредитним договором), зокрема й ініційованих ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. З огляду на зазначене, суд вважає, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн є явно завищеною і непропорційною до предмета спору та ціни позову. З огляду на критерії співмірності, розумності, обґрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 10500,00 грн. до 2500,00 грн.

Outcome: partial