Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Устинівської селищної ради Кіровоградської області звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про: 1) позбавлення її, як матері, батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнення з відповідача на користь того закладу, де в подальшому буде перебувати дитина, або особи, яка буде опікуватися дитиною, аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та 3) передачу подальшого влаштування [PERSON] органу опіки та піклування. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач по справі, являючись матір'ю малолітньої [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дочки, не створює належних умов для її проживання і виховання, не піклується про її здоров'я, фізичний розвиток та навчання. Відповідач за місцем проживання характеризується негативно, має низький виховний потенціал, була позбавлена батьківських прав на чотирьох старших дітей, які влаштовані під опіку рідної бабусі. У грудні 2022 року за заявою матері малолітня [PERSON] у зв'язку зі складними сімейними обставинами була влаштована в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, за час перебування в якому дитини відповідач [PERSON] перестала вживати спиртні напої, прибрала в будинку, стала на облік в центр зайнятості, внаслідок чого в березні 2023 року дитина була повернута в сім'ю відповідача. В подальшому, 20 квітня 2023 року після отримання службою у справах дітей Устинівської селищної ради повідомлення про недопущення [PERSON] до навчання через виявлення у неї педикульозу, було здійснено виїзд за місцем проживання відповідача та встановлено, що дитина протягом двох діб проживає у своєї тітки, а відповідач перебуває в стані сильного алкогольного сп'яніння, в будинку холодно. За результатами оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] було вилучено із сім'ї відповідача та тимчасово влаштовано в сім'ю родичів. Таким чином, зазначені в позові обставини у відповідності з п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні по розгляду справи представник позивача викладені в позовній заяві вимоги підтримав, прохав суд їх задоволити в повному обсязі. Зазначив, що 25 квітня 2023 року виконавчим комітетом Устинівської селищної ради було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дочки [PERSON] , яку було вилучено від неї та поміщено в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей, де вона перебувала півтора року. В цей період відповідач не виявляла бажання спілкуватись з дочкою та не проявляла до неї материнського піклування. На даний час дитина знаходиться в сім'ї патронатного вихователя. Відповідач не цікавиться життям дитини, не бере участі в її вихованні та утриманні. З огляду на тривалість часу, який минув після відібрання дитини, у відповідача [PERSON] було достатньо часу, щоб змінити свою поведінку. Разом з тим повідомлені нею обставини припинення вживання алкоголю обумовлені наявністю хвороби, яка не дозволяє їй вживати спиртне, а не бажанням повернути дитину. Враховуючи, що відповідач не вживала заходів щодо повернення до неї інших її дітей, стосовно яких вона була позбавлена батьківських прав, її намір повернути до себе малолітню дочку [PERSON] є не зовсім щирим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та прохала суд не позбавляти її батьківських прав. Суду пояснила, що дійсно в її житті були періоди, коли вона в недостатній мірі виконувала свої батьківські обов'язки по відношенню до своєї дочки та вживала спиртні напої, однак на даний час вона зробила для себе належні висновки та змінила спосіб свого життя. З приводу невжиття нею заходів для відвідування дитини та спілкування з нею пояснила, що вона неодноразово зверталась з цього приводу до начальників служби у справах дітей Басай А. , а потім Чернявської А.С. , однак вони їй говорили, що вона не має права спілкуватись та бачитись з дочкою до рішення суду, який вирішить, що буде. Тому вона і чекала. Також вона цікавилась навчанням своєї дочки, оскільки разом із сусідкою, як колишнім вчителем, дзвонила до школи, де їй також повідомили, що вона не має права спілкуватись з дитиною та приходити до неї. Підтвердила, що її намір повернути дитину не стосується перенесеної нею хвороби, оскільки пити вона перестала ще до хвороби. Розуміє необхідність налагодження спілкування з дочкою, що потребуватиме значного часу та зусиль з її боку. Ухвалою суду від 12 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.98-99). Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті (а.с.121-122). Заслухавши пояснення представника органу опіки та піклування Устинівської селищної ради та відповідача [PERSON] , показання свідків та малолітньої [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі є матір'ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження, де в рядках батьки зазначені: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] » (а.с.11). Батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] у віці 49 років, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с.12). Згідно довідки відділу «Центру надання адміністративних послуг» Устинівської селищної ради, до складу осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять:[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Наказом завідуючої сектору служби у справах дітей від 03 лютого 2021 року за №1 «Про постановку на облік» [PERSON] , [INFO] , поставлена на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах (а.с. 46-47). З 13 грудня 2023 року сім'я [PERSON] перебуває на обліку сімей/осіб, що опинились в складних життєвих обставинах. Основними чинниками, що спричинили складні життєві обставини є зловживання алкогольними напоями та низький виховний потенціал матері (а.с.21). Судом встановлено, що згідно рішення відділу соціального захисту та охорони здоров'я населення Устинівської селищної ради від 13 грудня 2022 року №46 сім'ї [PERSON] надається послуга - консультування. Основними чинниками, що спричинили складні життєві обставини є зловживання алкогольними напоями та низький виховний потенціал матері, з якою проводились бесіди соціально-педагогічного, соціально-економічного та інформаційно-консультативного характеру. Під соціальним супроводом сім'я [PERSON] не перебувала (а.с.21). Проходження відповідачем [PERSON] курсу оздоровчого лікування від алкоголізму підтверджується відповідною довідкою від 22 червня 2022 року (а.с.55). Згідно з актом оцінки потреб сім'ї/особи [PERSON] , що проводилась за період з 06 грудня по 13 грудня 2022 року, встановлено, що: 1) дитина [PERSON] почуває себе добре, вага та зріст в нормі, харчується нерегулярно, школу не відвідує, самообслуговування відповідає віку, має негативні стосунки з мамою, коли вона вживає алкоголь; 2) мати [PERSON] вживає алкогольні напої, не працює, залишає дитину саму; 3) помешкання та його стан - незадовільний, в будинку холодно і брудно (а.с.48-54). За результатами оцінки потреб сім'ї [PERSON] , що проводилась за період з 06 грудня по 12 грудня 2022 року, основними чинниками, які спричиняють складі життєві обставини є: порушення в будинку санітарно-гігієнічних норм, відсутність продуктів харчування та перебування матері [PERSON] в алкогольному сп'янінні (а.с.70). Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного 20 квітня 2023 року комісією у складі: начальника служби у справах дітей Басай А.М., фахівця із соціальної роботи Юшко О.І. , інспектора СЮП Присяжнюка В.В. та старости Хрущ В.В. , в житлі, розташованому по [ADDRESS] , де проживають відповідач з малолітньою дочкою, виявлені наступні умови проживання: пічне опалення, меблі, будинок умебльований, наявне килимове покриття, санітарно-гігієнічні норми задовільні, в будинку холодно, постільна білизна брудна. Для виховання та розвитку дитини створені наступні умови: окреме спальне місце, є місце для навчання та проведення дозвілля, наявний одяг на всі сезони. На момент обстеження о 10 год.00 хв. ранку мати [PERSON] перебувала в стані сильного алкогольного сп'яніння, дитина тимчасово живе у тітки. Мати за донькою не дивиться, у дитини педикульоз (а.с.13). 20 квітня 2023 року комісією у складі: начальника служби у справах дітей Басай А.М., фахівця із соціальної роботи Юшко О.І. , інспектора СЮП Присяжнюка В.В. та старости Хрущ В.В. проведено оцінку рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , за результатами якої було складено відповідний акт та зроблено висновок про негайне відібрання дитини у батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною з огляду на визначений рівень безпеки для дитини як «дуже небезпечно» (а.с.14-18). Зі змісту акту комісією було встановлено: 1) ознаки зовнішнього недогляду чи занедбаності дитини із зазначенням джерела інформації - спостереження та коментарем спеціаліста про те, що [PERSON] сказала, «що зірвалася і трошки випила» при одночасній вказівці на її відмову надавати пояснення; 2) перебування батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною (матері дитини - [PERSON] ) у невідкладному стані, що є прямою загрозою її життю та здоров'ю або їх оточенню із зазначенням джерела інформації: виявлення факту та коментарем спеціаліста про те, що мати о 10 год. 00 хв. ранку перебувала в стані сильного алкогольного сп'яніння; 3) факти, що свідчать про небезпеку для дитини, а саме: незабезпечення дитини належним харчуванням та необхідною медичною допомогою із зазначенням джерел отримання такої інформації: виявлення факту; опитування дитини, яка розповіла, що мати не готує їсти, та опитування особи, з якою перебувала дитина, з одночасним коментарем спеціаліста про те, що у дитини виявлено пеликульоз. Одночасно в акті комісією було зазначено про: 1) належність до осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною, крім відповідача, як її матері, також і гр-нки [PERSON] ; 2) відсутність повідомлень від дитини про небезпеку та прохання допомоги; відсутність фізичних та поведінкових ознак, що можуть свідчити про жорстоке поводження з нею, зокрема, синців, опіків, порізів, подряпин; 3) відсутність ознак погіршення стану здоров'я дитини на момент виявлення; 4) відсутність ознак того, що: вага та зріст дитини значною мірою не відповідають її віку; дитина не ходить та не розмовляє на рівні її віку; поруч з дитиною відчувається неприємний запах; одяг дитини не відповідає віку та сезону та є брудним; 5) відсутність залишення дитини під наглядом осіб з наявними ознаками алкогольного чи наркотичного сп'яніння, перебування під дією психоактивних речовин, вираженого психічного розладу; 6) відсутність небезпечної поведінки або ознак психічних та поведінкових розладів, зокрема внаслідок вживання алкогольних речовин, у батьків та осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною, а також не встановлення перебування їх у стані, що є прямою загрозою їх оточенню. Рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року за №124 малолітню [PERSON] відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Устинівської селищної ради від 24 квітня 2023 року відібрано від матері [PERSON] в зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для життя і здоров'я малолітньої дитини та тимчасово влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради (а.с.25, 65-68, 69). Згідно висновку практичного психолога за результатами проведення 17 червня 2022 року індивідуальної психологічної консультації з'ясовано, що дитина [PERSON] хоче жити з мамою, але при умові, що вони будуть жити у тітки [PERSON] . Варіант проживання без тітки [PERSON] дитина відкидає (а.с.23). У висновку практичного психолога за результатами проведення 09 грудня 2022 року індивідуальної психологічної консультації [PERSON] зазначено про те, що дитина хоче жити з мамою, але при умові, що та не буде пити і житимуть у тітки [PERSON] . В сім'ї несприятлива ситуація. Між донькою і матір'ю відсутня психологічна прив'язаність (а.с.24). Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року №124, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дочки [PERSON] .. Одночасно цим же рішенням вирішено відібрати [PERSON] від матері [PERSON] та тимчасово влаштувати її до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради (а.с.25, 26-27). Згідно з характеристикою гр-нки [PERSON] , наданої старостою Криничуватського старостинського округу Устинівської селищної ради за №02-1.2/15/28 від 25 квітня 2023 року, відповідач по справі зловживає спиртними напоями та не займається вихованням своєї малолітньої доньки (а.с.19). Рішення Чорнобаївського районного суду Кіровоградської області від 30 липня 2012 року, яке набрало законної сили 10 серпня 2012 року, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у зв'язку із ухиленням від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей (а.с.28-30). Згідно з характеристикою учениці 1-го класу [PERSON] , наданої Криничуватською філією Устинівського ліцею Устинівської селищної ради, без зазначення дати її складення, дитина, яка має шість років, фізично здорова, регулярно відвідує школу, має все необхідне навчальне приладдя. Забезпечена одягом та взуттям, завжди охайна. Має належний словниковий запас, може висловити свою думку. Дівчинка надмірно рухлива, іноді виникають проблеми з поведінки на уроках. Товариська, має багато друзів, із задоволенням виконує різні тимчасові доручення. Євгенія любить свою маму, але через аморальну поведінку матері часто буває у пригніченому стані (а.с.20). З інформаційної довідки №45 від 19 вересня 2025 року та характеристики учениці 4-го класу Криничненської філії Устинівського ліцею Устинівської селищної ради, вбачається, що [PERSON] навчається в школі з 11 листопада 2024 року. Мати [PERSON] жодного разу не відвідувала школу та не зверталася до класного керівника, не цікавилася успішністю та поведінкою дитини, не брала участі у шкільних заходах та батьківських зборах, не забезпечує дитину необхідним для навчання та розвитку (а.с.141). Судом встановлено, що станом на 12 серпня 2025 року відповідач по справі [PERSON] на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.119, 120). Згідно з характеристикою гр-нки [PERSON] , наданої старостою Криничуватського старостинського округу Устинівської селищної ради за №02-1.2/13/140 від 23 вересня 2025 року, відповідач по справі проживає разом зі співмешканцем [PERSON] по [ADDRESS] . Не працює. Спиртними напоями не зловживає. До старостату скарг від жителів села на неї не надходило (а.с.144). Судом також встановлено, що в період з 17 листопада по 26 листопада 2024 року відповідач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Кіровоградська обласній лікарні Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: виразкова хвороба шлунку, перфорація виразки, розлитий серозно-фібринозний перитоніт (а.с.118). Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які дали суду показання про відомі їм обставини справи. Так, свідок [PERSON] дав суду показання про те, що з гр-нкою [PERSON] він особисто знайомий 8 років, оскільки живе з нею по сусідству в с.Криничуватка. Покійний чоловік відповідача негативно впливав на неї і після його смерті в неї був критичний момент. На даний час [PERSON] змінилась. Вона пережила складну операцію та більше року не вживає спиртного, оскільки він не бачив її в стані алкогольного сп'яніння. Теперішній чоловік [PERSON] , з яким вона проживає, працьовитий і вони разом доглядають город та ведуть домашнє господарство. В дворі, за місцем їх проживання, все викошено, підремонтовано, будинок придатний для проживання. Сім'я повністю забезпечена консервацією на зиму. Свідок [PERSON] суду показав, що з гр-нкою [PERSON] він спільно проживає, як з дружиною, майже чотири роки в будинку, що належав його покійним батькам в с.Криничуватка. В будинку є всі необхідні для проживання меблі та окрема кімната для дитини. В дворі пробита скважина, а до будинку підведений газ. Опалення в будинку є і газове і за допомогою дров. Він не вживає алкогольних напоїв та має змогу забезпечувати потреби малолітньої дитини, оскільки отримує орендну плату за три земельні ділянки, займається тимчасовими заробітками у людей та є учасником АТО, внаслідок чого має відповідні пільги від держави. Розуміє відповідальність за дитину у разі повернення її [PERSON] .. Не знав, що він міг звертатись до відповідних органів з тим, щоб забрати дитину назад у сім'ю, тому і не вживав ніяких заходів. Зі слів [PERSON] йому також відомо, що до дочки її не пускали та говорили, що дитині нічого не потрібно. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] є її сусідкою та проживає разом з гр-ном [PERSON] .. Друге літо вони разом садять город, на якому є все від цибулі і до баштану; спільно зробили ремонт в хаті - фарбували, білили, поставили нові вхідні двері. Будинок повністю умебльований, є опалення і газове, і дровами, в дворі пробита скважина для води. [PERSON] має повний погріб консервації і вони з нею обмінюються рецептами. Відколи відповідач стала її сусідкою, вона ніколи не бачила її в стані сп'яніння. З колишніми друзями [PERSON] вже не спілкується. Відповідач сумує за дочкою, а також говорила, що їй не дають побачитись з нею. [PERSON] придбала для дочки одяг, який вона особисто бачила в будинку, - плаття, костюми і курточка. Раніше за час проживання з [PERSON] дитина ніколи не ходила брудною. Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, на виконання вимог ст.12 Конвенції про права дитини, в порядку ч.1 ст.171 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ч.1 ст.232 ЦПК України була заслухана дочка відповідача по справі - малолітня [PERSON] , яка надала суду показання з приводу позбавлення її матері батьківських прав. Так, малолітня [PERSON] суду показала, що на даний час вона ходить до школи та навчається в 4-му класі. Проживає у тітки [PERSON] два роки разом з іншими дітьми і почуває себе там добре. Знає, що у неї є рідна мама [PERSON] , одна де вона зараз їй не відомо і вона не бачила її протягом цього часу. Мама не приходила до неї і не дзвонила. Про маму вона не запитувала, оскільки їй говорила тітка [PERSON] , що мама не хоче до неї, а пізніше сказала, що хоче. Вона звикла до тітки [PERSON] і хоче залишитись у неї, оскільки якщо вона повернеться до мами і мама знову почне пити, вона не зможе бути у тітки [PERSON]. Коли вона проживала разом із мамою, то мама готувала їсти, у неї був одяг і вона ходила в школу. Їй ніхто не говорив, чому її забрали від мами, але вона думає, що через те, що мама пила. Зараз вона побачила маму і мама змінилась - стала і гарнішою, і старішою на вигляд. Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним учасникам справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом по справі встановлено, що позивач по справі, як орган опіки та піклування, має право на звернення до суду з даним позовом. У відповідності до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини, здійснено у спосіб, передбачений законом. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч.1 ст.9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. За змістом ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров'я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22 та від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини у п.п.47-49 рішення від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручання у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до приватного і сімейного життя). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п.2 ст.8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає ст.8. Також Суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у п.54 рішення від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява №31111/04) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі №159/2012/23 та від 22 листопада 2023 року в справі №320/4384/18. При цьому необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов'язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23). Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються ст.ст.151, 153, 157,158, 159 СК України, якими передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд відповідно до ст.89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами доказування, як письмові докази. Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22 та від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22). З урахуванням викладеного, беручи до уваги вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позивач по справі - орган опіки та піклування Устинівської селищної ради не надав суду належних та переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та не довів її винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку дочки [PERSON] , з огляду на наступне. Нормами ч.ч.4, 5 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Отже, наданий до суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав має рекомендаційний характер. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі №133/747/23, самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст.5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Дослідивши зміст висновку органу опіки та піклування Устинівської селищної ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Устинівської селищної ради від 25 квітня 2023 за №124 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON] , суд в порядку ч.6 ст.19 СК України не погоджується з даним висновком, як недостатньо обґрунтованим, виходячи з того, що: 1) висновок не містить даних, які об'єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов'язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими він керувався під час прийняття рішення; 2) висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров'я та психічного розвитку, яку не можна було б усунути без застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав; 3) висновок не містить доводів щодо відповідності застосування зазначеного крайнього заходу інтересам малолітньої [PERSON] та необхідності в такий спосіб захисту її прав, а також не містить обгрунтування неможливості вжиття до відповідача [PERSON] інших заходів, не пов'язаних з позбавленням її батьківських прав з метою збереження сімейних відносин між нею та її дочкою; 4) висновок містить вибіркове посилання на зміст письмових доказів, доданих до позовної заяви, та обставин, покладених в його основу, які вказують на невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків (зокрема, акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, передача малолітньої [PERSON] до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», вживання відповідачем алкоголю) та одночасно не враховує наявності інших доказів та відомостей, відображених в них, які підтверджують протилежне, що може свідчити про порушення органом опіки та піклування в своїй діяльності принципу об'єктивності та неупередженості, а саме: у висновку не відображено інформації, зазначеної в акті обстеження умов проживання, згідно з яким будинок відповідача умебльований, санітарно-гігієнічні норми задовільні, для виховання та розвитку дитини є окреме спальне місце, місце для навчання та проведення дозвілля, наявний одяг на всі сезони; також у висновку не надано оцінки відомостям, зазначеним в характеристиці малолітньої [PERSON] за місцем її навчання в 1-му класі Криничуватської філії Устинівського ліцею Устинівської селищної ради, згідно з якими дівчинка регулярно відвідує школу, має все необхідне навчальне приладдя, забезпечена одягом та взуттям, завжди охайна, любить свою маму, але останнім часом через поведінку мами буває у пригніченому стані; 5) у висновку відсутнє посилання на письмові докази, які б у своїй сукупності були достатніми для твердження про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків (зокрема, постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дочки, довідки медичних закладів про незадовільний стан здоров'я дитини тощо). Отже, висновок органу опіки та піклування Устинівської селищної ради, затверджений рішенням виконавчого комітету від 25 квітня 2023 року №124, є недостатньо обґрунтованим та має формальний характер, оскільки: не містить об'єктивних даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні відповідача [PERSON] , як матері, від виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] на дату його складання; в ньому не зазначається про доцільність втручання в життя дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення її батьківських прав захистить інтереси дитини та які саме, а тому суд не погоджується з ним, що повністю узгоджується з висновками Верховного Суду про застосування норми ч.6 ст.19 СК України, викладених в постановах від 10 січня 2019 року у справі №200/21514/16-ц, від 14 січня 2019 року у справі №388/723/17 та від 11 лютого 2019 року у справі №643/7567/16-ц. В матеріалах цивільної справи також відсутні докази того, що відповідач [PERSON] на дату складення висновку органу опіки та піклування притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв'язку із неналежним її поводженням стосовно своєї малолітньої дочки, що свідчить про недоведеність позивачем винної поведінки відповідача, як її матері, яку неможливо змінити в кращу сторону. Крім того, суд відхиляє та не приймає до уваги наступні твердження позивача та подані ним докази на їх підтвердження: 1) викладений в протоколі психологічної консультації від 09 грудня 2022 року висновок практичного психолога про те, що між відповідачем [PERSON] та її малолітньою дочкою [PERSON] відсутня психологічна прив'язаність, оскільки, по-перше, протокол взагалі не містить встановлених психологом обставин міжособистих взаємовідносин в сім'ї відповідача між нею та її дочкою, наявність яких стала підставою для такого висновку; по-друге, висловлене малолітньою [PERSON] бажання (навіть з урахуванням певних вимог дитини, які можуть змінюватися з часом) проживати з відповідачем, свідчить про наявність емоційної прихильності дитини до своєї матері та бажання бути поряд з нею; 2) зазначену в акті оцінки рівня безпеки малолітньої [PERSON] обставину незабезпечення дитини необхідною медичною допомогою, оскільки: - за змістом ст.3, ч.1 ст.33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику та лікування у зв'язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв'язку з вагітністю та пологами, яка надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, разом з тим, акт взагалі не містить будь-яких встановлених комісією обставин які б свідчили про наявність у дитини хвороби, травми чи іншого стану, який потребував би саме надання медичної, а не іншого виду допомоги, в тому числі і не медичними працівниками; - вказаний акт всупереч вимогам абз.2 п.8 «Порядку діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» був складений без участі представника закладу охорони здоров'я, участь якого при проведенні такої оцінки є обов'язковою, а тому за відсутності встановлених комісією в цьому ж акті ознак погіршення стану здоров'я дитини на момент її виявлення (в тому числі обумовлене захворюванням шкіри голови та волосся), наведений в акті коментар спеціаліста, який не володіє відповідним медичними знаннями, в тому числі в і галузі педіатрії, про виявлення у дитини педикульозу, не може бути підставою для висновку про незабезпечення її медичною допомогою в розумінні наведених вище норм Закону; - акт не містить обставин на підтвердження того, що дитина саме на час обстеження умов її проживання, а не раніше, мала ознаки педикульозу; комісією не з'ясовані обставини того, який саме вид педикульозу був виявлений у дитини (головні воші або одежна вошивість) чи здійснювались матір'ю заходи щодо усунення педикульозу у дочки та чи має виявлений стан дитини разовий характер або триває систематично протягом тривалого періоду часу (зокрема, чи були раніше зафіксовані подібні випадки) та які причини обумовили його наявність (зокрема, тривала відсутність миття голови та тіла або спілкування (перебування) дитини з людьми - носіями збудника (вошей), в тому числі і в школі, на вулиці); 3) наведену в акті оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , наявність зовнішніх ознак її недогляду чи занедбаності, оскільки комісією в акті (п.5 розділу ІІІ акту «Стан дитини на момент виявлення») взагалі не наведені ознаки, за наявності яких її члени дійшли такого висновку (зокрема, в чому саме це полягало), оскільки жодна ознака із наведеного переліку ознак (вага, зріст значною мірою не відповідають віку дитини або низький рівень гігієни дитини, або дитина одягнута в брудний одяг, або одяг дитини не відповідає віку та сезону тощо) не була визначена членами комісії як така, що була ними виявлена; 4) зазначену в позовній заяві обставину того, що відповідач не піклується про навчання дочки, оскільки: - згідно характеристики учениці 1-го класу [PERSON] , наданої Криничуватською філією Устинівського ліцею Устинівської селищної ради, дитина регулярно відвідує школу, має все необхідне навчальне приладдя, забезпечена одягом та взуттям, завжди охайна та має належний словниковий запас та хорошу пам'ять; читання на початковому рівні, з допомогою вчителя виконує прості завдання, що спростовує твердження позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов'язків в частині забезпечення здобуття дитиною освіти; - зазначена характеристика не містить жодного посилання на вжиті педагогічними працівниками (зокрема, класним керівником) заходи з метою посилення участі відповідача, як матері, у навчальному процесі дитини; 5) зазначену в акті проведення оцінки рівня безпеки дитини обставину високого рівня небезпеки для дитини, оскільки на час проведення оцінки малолітня [PERSON] не перебувала за адресою свого постійного місця проживання - [ADDRESS] , а знаходилась у тітки - [PERSON] , а тому проведене обстеження жодним чином не могло стосуватись умов проживання дитини на час його проведення, оскільки відбувалось у місці, де дитина була відсутня. Європейський суд з прав людини у п.п.57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09, п.100) від 16 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З огляду на викладене, судом встановлені обставини, які свідчать про прояв інтересу відповідача до життя дочки [PERSON] та її небайдужість по відношенню до неї, зокрема, з'явлення відповідача до суду для особистої участі в судовому засіданні, її заперечення проти позбавлення батьківських прав та збирання і подання до суду з цією метою письмових доказів; зміна відповідачем способу свого життя, в тому числі відмова від вживання алкоголю та створення необхідних умов для повернення дочки (проведення ремонту будинку, придбання одягу для дитини, здійснення консервування для споживання сім'єю взимку). Малолітня [PERSON] підтвердила в судовому засіданні по розгляду справи по суті, що під час спільного проживання з відповідачем, вона була забезпечена одягом, відвідувала школу і мати готувала їжу, однак її забрали від матері через вживання нею спиртного. Одночасно дівчинка після зустрічі в приміщенні суду з відповідачем [PERSON] зазначила, що мати стала і гарнішою, і старішою водночас. Вказане підтверджує, що малолітня [PERSON] пам'ятає свою матір та не має негативного ставлення до неї, в психологічній картині сприйняття дівчинкою навколишнього світу відповідач є рідною людиною і цей зв'язок в уявленні дитини не втрачений. При цьому наявний в матеріалах цивільної справи висновок практичного психолога від 02 грудня 2022 року щодо відсутності між донькою і матір'ю психологічної прив'язаності не можна розцінювати як беззаперечний доказ свідомого ухилення відповідача від виконання нею своїх батьківських обов'язків, оскільки оцінка психологічного обстеження дитини може бути суб'єктивною та залежати від того, як дитина сприймає ситуацію в сім'ї в цей момент. Наявна прихильність малолітньої [PERSON] до жінки, в сім'ї якої вона на даний час проживає (патронатного вихователя) та її бажання залишитись з нею також не обов'язково вказує на байдужість дитини до відповідача, як своєї матері, оскільки може відображати нинішній емоційний стан дитини та її прив'язаність до особи, з якою вона проводить більшу частину часу. Зазначена в позовній заяві та в судовому засіданні представником позивача на обгрунтування позовних вимог обставина позбавлення раніше відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її чотирьох старших дітей, які були влаштовані під опіку рідної бабусі, що мало місце у липні 2012 року, не може бути беззаперечним доказом свідомого ухилення відповідача від виконання нею своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] на дату судового розгляду справи з огляду на зміну відповідачем [PERSON] способу свого життя та недопустимість покладення на неї відповідальності за поведінку, яка мала місце в минулому та поза межами обставин, що є предметом судового розгляду. Наданий представником позивача письмовий доказ щодо відсутності участі відповідача у навчальному процесі своєї дочки оцінюється судом, як недостатній на підтвердження невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків, оскільки зазначений доказ не містить інформації про те, які заходи були вжиті педагогічними працівниками (зокрема, класним керівником) з метою посилення участі відповідача, як матері, у навчальному процесі дитини, та чи з'ясовувалось взагалі уповноваженими особами питання про причини, які обумовили подібну ситуацію. Натомість з матеріалів цивільної справи вбачається, що поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання, як матері, брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов'язки. За встановлених обставин, суд не вбачає наявності в поведінці відповідача [PERSON] сукупності факторів, які б свідчили про її умисне ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дочки та свідоме нехтування ними. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду про застосування норм ст.ст.164, 166 СК України, викладеному в постанові від 30 січня 2019 року у справі №361/4928/17. З огляду на викладене, судом враховується, що на дату розгляду спору по суті відповідач [PERSON] усвідомлює важливість в своєму житті малолітньої дочки [PERSON] та необхідність у зв'язку з цим подальшої зміни своєї поведінки для нормалізації відносин із нею, а тому життєві обставини, які стали підставою для звернення органу опіки та піклування до суду з даним позовом, на даний час зазнали суттєвих змін та не можуть бути оцінені судом як такі, що є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дочки. Судом також враховується, що позивачем по справі не було доведено того, яким саме чином позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, відповідатиме інтересам її малолітньої дочки, з урахуванням не надання суду доказів винної поведінки відповідача, внаслідок якої правам та інтересам [PERSON] була заподіяна шкода, та усунення якої можливе виключно шляхом застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, або отримання її дочкою пільг чи інших державних гарантій внаслідок вжиття судом даного заходу, що, як наслідок, свідчить також і про недоведеність позивачем достатньо переконливими і зваженими аргументами того, що позбавлення відповідача батьківських прав виправдане саме інтересами її малолітньої дочки та її захистом. З огляду на викладене, детально проаналізувавши дійсні обставини справи, враховуючи, що під час судового розгляду позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та її винну поведінку, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, яка заперечила проти позбавлення її батьківських прав, посилаючись на своє бажання приймати участь у житті дочки та здійснювати її виховання і забезпечення всім необхідним, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для застосування до відповідача [PERSON] , як матері малолітньої [PERSON] , передбаченого ст.164 СК України, крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно неї, що, виходячи із встановлених судом правовідносин сторін, не суперечить ст.9 Конвенції про права дитини та ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв'язку з чим позов не підлягає до задоволення. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень сторін та письмових доказів, участь відповідача [PERSON] , як матері, у вихованні її малолітньої дочки дійсно була недостатньою, а тому з урахуванням характеру поведінки відповідача щодо визначення порядку та способів її участі у вихованні дочки, виходячи саме з інтересів дитини, суд, відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, приходить до висновку про можливість попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] в частині забезпечення належних умов для її нормальної життєдіяльності, здобуття нею освіти, розвитку її здібностей, поклавши на орган опіки та піклування - виконавчий комітет Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом в постановах №686/5138/17 від 05 грудня 2018 року та №676/6797/17 від 21 лютого 2019 року. Одночасно з цим суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача [PERSON] на те, що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків стосовно дочки [PERSON] , в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно неї. Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 та від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Позивач звернувся до суду з позовом, який складається з двох позовних вимог немайнового характеру: про позбавлення батьківських прав та передачу подальшого влаштування дитини органу опіки та піклування, а також однієї вимоги майнового характеру - про стягнення аліментів. За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2684 грн. 00 коп.. Отже, судовий збір, від сплати якого при поданні позову до суду був звільнений позивач по справі, становив 8052 грн. 00 коп. (2684 грн. 00 коп. х 3). На підставі викладеного, приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову в повному обсязі заявлених вимог, а також положення ч.6 ст.141 ЦПК України, які передбачають порядок розподілу судових витрат у разі звільнення обох сторін від їх оплати, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] судового збору у зазначеному вище розмірі та компенсацію його за рахунок держави. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed