Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та учасників справи. Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в особі представника адвоката Усенка М.І., скориставшись системою «Електронний суд», звернувся в Стрийський міськрайнний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 3984238 від 25.06.2021 в розмірі 43340 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 25.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №3984238, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти в гривні в розмірі 10000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Згідно п. 7.1. кредитного договору визначає, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору. Відповідач стверджує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Кредитний договір було укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір був підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора S12771 /а.с.18/. Стверджує, що відповідачем було вчинено всі необхідні для укладення договору послідовні дії. Відповідачка в особистому кабінеті, що створений в інформаційно-комунікаційній системі позивача та доступний через його сайт та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, прийняла пропозицію про укладання кредитного договору шляхом відправлення позивачу електронного повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразового ідентифікатора, який генерується та надсилається товариством через (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника. На підтвердження наведеного посилається на: копію Анкети - заяви на кредит №3984238 від 25.06.2021 року; копію договору про споживчий кредит №3984238 від 25.06.2021 року: копію довідки про ідентифікацію. Стверджує, що розмір заборгованості визначений в розрахунку: за тілом кредиту 10000 грн.; за процентами 32640 грн.; за комісією 700 грн. В якості обґрунтування наявності права вимоги покликається на укладення 18.10.2021 договору факторингу між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», №77-МЛ. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №3984238 від 25.06.2021 року. 11.08.2025 відповідачем, в особі представника адвоката Крючкова І. М. подано через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову повністю. Також зазначено, що у випадку, якщо суд дійде висновку про доведення позивачем факту укладання відповідачем договору про споживчий кредит № 3984238 від 25.06.2021, отриманням останнім кредитних коштів та належне підтвердження повноважень представника позивача, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором в розмірі 12640 грн.; звільнити [PERSON] від сплати на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 1000 грн. витрат понесених на професійну правову допомогу. В обґрунтування своїх доводів покликається на те що позивачем не надано доказів: підтвердження реєстрації особистого кабінету на ім`я Позичальника саме Відповідачем; підтвердження факту відправлення електронного повідомлення (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а так само факту його отримання останнім та його використання для підписання цього Договору. Довідка про ідентифікацію та наявність персональних даних Відповідача у Позикодавця (в т.ч. Анкети-заяви на кредит № 3984238 від 25.06.2021 року) не спростовує зазначені вище сумніви, а платіжне доручення № 49676464 від 25.06.2021 року (в разі його належного оформлення) може підтверджувати лише надсилання коштів Відповідачу, в тому числі і помилково (якщо факт отримання коштів Позичальником від Позикодавця буде підтверджено АТ КБ «ПриватБанк»). Також наголошує, що в анкеті-заяві на кредит № 3984238 від 25.06.2021 року в розділі «Процес оформлення та розгляду заяви 3984238» зазначено, що Договір підписано в проміжок часу з 08:49:34 по 08:50:18 25.06.2021 року, а в довідці про ідентифікацію зазначено, що одноразовий ідентифікатор відправлено позичальнику об 18:49 25.06.2021 року (тобто на 10 годин пізніше), що спростовує факт підписання Договору Позичальником. В довідці про ідентифікацію зазначено про відправлення позичальнику одноразовий ідентифікатор, однак даною довідкою не підтверджено факт його отримання Позичальником та використання для підписання Договору, що спростовує факт його підписання Позичальником; Жодний документ, який оформлено в Особистому кабінеті Позичальника (доданий до позовної заяви) не містить інформації про повний номер його карткового рахунку, що свідчить про помилкове перерахування коштів на картковий рахунок Позивача (якщо факт отримання коштів від Позикодавця буде підтверджено АТ КБ «ПриватБанк»), тобто такі кошти не можуть бути розцінені, як кредитні; 4. Платіжне доручення 49676464 від 25.06.2021 року не має відмітки «отримано банком»/ «проведено банком», що спростовує факт перерахунку коштів від Позикодавця Позичальнику. Вважає, що відсотки за користування кредитом, як і комісію за видачу кредиту, нараховано неправомірно. Позивач скористався правом надання відповіді на відзив, шляхом подання 18.08.2025 через систему «Електронний суд» спростування доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву. В даній відповіді на відзив, позивач наголошує на пропуск строку подання відзиву відповідачем, а також покликається на те, що: виконання товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором підтверджується платіжним дорученням про успішне перерахування коштів за кредитним договором №3984238 від 25.06.2021 року; п. 6.4, 6.5 кредитного договору визначено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки; договір про споживчий кредит №3984238 від 25.06.2021 року містить електронний підпис (одноразовим ідентифікатором) Відповідача, а саме: підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором S12771, час: 25.06.2021 21:50; під час формування Анкет-заяв на кредит використовується час за Грінвічем (UTC), що обумовлено технічними особливостями роботи серверного програмного забезпечення, а при підписанні Кредитних договорів, дата та час фіксуються відповідно до місцевого часу - за часовим поясом місця реєстрації Позичальника, тобто за Київським часом, у зв`язку з цим можуть виникати розбіжності в зазначеному часі між Анкетами-заявами на кредит та Кредитними договорами. 22.08.2025 відповідачем, в особі представника адвоката Крючкова І. М. подано через систему «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив, в якому наголошує на відсутності доказів укладення кредитного договору, зокрема того що: особистий кабінет створено (зареєстровано) саме Відповідачем, а не будь-якою іншою особою; підтвердження факту відправлення електронного повідомлення (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а так само факту його отримання останнім та його використання для підписання цього Договору; в документах доданих, як до позовної заяви, так і до відповіді на відзив відсутні будь-які докази, які б підтверджували сам факт надсилання Позикодавцем одноразового ідентифікатора саме Відповідачу, а також отримання та використання Відповідачем одноразового ідентифікатора S12771. Щодо розміру нарахованих відсотків стверджує, що позивач посилається на неіснуючий пункт Кредитного договору № 3984238 від 25.06.2021 року, а саме на п. 1.5.3. та підміняє поняття (спекулює ними), оскільки п. 1.4. чітко зафіксовано - термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 25.07.2021. Враховуючи п. 1.5. та п. 2.2.1. Договору, п. 1.6. (застосування Стандартної процентної ставки за користування кредитом - 5.00 відсотків) міг застосовуватися лише в разі продовження Позичальником строку кредитування, якого останній не вчиняв. Зазначене свідчить, що нарахування подальших процентів, починаючи з 26.07.2021 року (500 грн./день (загальна сума 30000 грн.)) Позикодавець мав зупинити, а не продовжувати їх безпідставне нарахування. Процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 головуючим суддею у справі визначено суддю Валовін Ю.В. /а.с. 40/ На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідача [PERSON] , в результаті чого на запит суду із Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою [ADDRESS] /а.с. 41/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.07.2025 позовну заяву ТОВ «ФК «Креди-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі /а.с. 42-43/. Розгляд справи постановлено проводити у порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення (виклику)\~сторін та без проведення\~судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Одночасно з відкриттям провадження в справі задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі. Розгляд справи по суті відбувся 22.09.2025 без участі сторін. Заяви (клопотання) учасників справи. Разом з\~Позовною завою,\~представником Позивача\~подано клопотання\~про витребування\~доказів /а.с.35/.\~Ухвалою від\~22.07.2025\~задоволено клопотання\~представника Позивача про витребування з АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) наступної інформації: - чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; - чи була успішною транзакція здійснена 25.06.2021 року на банківську карту № [NUMBER] в сумі 10000 грн з призначенням платежу «Кошти згідно договору 3984238»; - чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; - чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] *07. /а.с. 78/. 11.08.2025 відповідачем надано відзив на позовну заяву. 14.08.2025 АТ КБ «Приватбанк» надано на вимогу суду витребувану інформацію. 18.08.2025 позивачем надано відповідь на відзив. 25.08.2025 відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив. Будь-яких інших заяв та/чи клопотань від учасників справи, зокрема клопотань про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін або про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №3984238 /а.с. 15-18/. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до Кредитного договору, Порядку (технологія) укладення договору та способу ідентифікації Позичальника. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора № S12771, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, видана генеральним директором ТзОВ «Мілоан». Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п.п. 1.1., 1.2.,1.3., 1.4. договору № 3984238 кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, строком на 30 днів надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом до 24.10.2021 року. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, Кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 1.5. договору загальні витрати позичальника (без врахування суми тіла кредиту) складають 3 340,00 грн. та 3,232 % річних у процентному співвідношенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 13 340,00 грн. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2 640,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.2.); Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6.); тип процентної ставки - фіксована (п. 1.7. договору). Пунктом 1.5. договору передбачено комісію за надання кредиту, яка сплачується за ставкою 7 % від суми кредиту, тобто 700,00 грн. Згідно з п. 2.2.2. договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. договору. Відповідно до п. 2.4.1. договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Пунктом 2.3.1.1. визначено наступні умови пролонгації на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https:// miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Пункт 2.3.1.2. визначено наступні умови пролонгації на стандартних умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Згідно з п. 5.1. договору позичальник підтверджує, що до укладення цього договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору, а також з інформацією, передбаченою ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення договору отримав його проект разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, розміщеними на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору; умови договору йому зрозумілі; до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Законі України «Про споживче кредитування». Пунктом 6.1. договору визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.4., 6.5. договору укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Пункт 7.1. кредитного договору визначає, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору. Перерахування кредитних коштів [PERSON] в сумі 10 000,00 грн. відповідно до умов договору № 3984238 від 25.06.2021 здійснено 25.06.2025 шляхом переказу на емітовану в АТ КБ «Приватбанк» картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), інформація про платника: Viplata zaima Miloan, що підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» вих. № 20.1.0.0.0/7-250801/48333-БТ від 08.04.2021 /а.с. 64/. Доказів повернення отриманої позики відповідачем не надано. Таким чином, з урахування положень договору щодо розміру відсотків за використання кредитних коштів, а також відсутності підтвердження виконання відповідачем вимог договору для застосування відсоткової ставки на пільгових умовах (тобто в розмірі 0,88%) судом встановлено, що в період 30 днів з дня отримання кредиту, нарахування відсотків має здійснюватись за ставкою 0,88 %, а в подальшому, з 26.06.2025 по 23.09.2025 за відсотковою ставкою на стандартних умовах в розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6.), що фактично відповідає поданому позивачем розрахунку, згідно якого загальна заборгованість по нарахованих відсотках за договором № 3984238 від 25.06.2021 становить 32\~640,00, з яких: за пільговою ставкою 2 640,00 грн.; за стандартною ставкою 30\~000,00 грн. Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник, зобов`язуючись своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору, визначених договором обов`язків не вчинив. Щодо наявності в ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» права вимоги до відповідача за кредитним договором № 3984238 від 25.06.2021 судом встановлено наступне. 18.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №77-МЛ. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №3984238 від 25.06.2021. Вказане підтверджується витягом з реєстру боржників від 18.10.2021. /а.с.21-25/ В п. 6.2.3. договору №77-МЛ право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами даного договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Вказані фактичні обставини встановлені судом на підставі повно і всебічно досліджених доказів, які в своїй сукупності є належними та допустимими та такими що підтверджують дійсні обставини що мали місце між сторонами. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 3984238 від 25.06.2021. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Щодо підстав виникнення спірних правовідносин. За змістом\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей\~626,\~628ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України\~«Про електронну\~комерцію» (далі - Закон). Згідно з пунктом 6 частини 1\~статті 3 Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Згідно з ст.\~12 Закону\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за кредитними договорами, то суд вважає за необхідне застосувати наступне нормативно-правове регулювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, процентів за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц). Щодо відступлення права вимоги. Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів та висновки суду за результатами розгляду справи. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із врахуванням встановленого вище суд вважає, що в першу чергу слід дослідити питання наявності у позивача права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину Аналіз наведених вище норм права, в сукупності з встановленими фактичними обставинами дають підстави стверджувати, що до ТзОВ ««Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшли всі права кредитора за договором споживчого кредиту № 3984238 від 25.06.2021, а відтак викладені в позовній заяві вимоги позивача до [PERSON] є підставними. З приводу наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором суд звертає увагу на наступне. Як вже було зазначено вище, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. В суду немає підстав ставити під сумнів укладення правочину № 3984238 від 25.06.2021, як і враховувати доводи представника відповідача про відсутність підтвердження надходження SMS повідомлення ідентифікатором, розбіжність в часі підписання договору в договорі та в довідці про ідентифікацію. Доводи відповідача в цій частині в повній мірі спростовані наданим АТ КБ «Приватбанк» листом про надходження на дату укладення договору 25.06.2021 на рахунок [PERSON] позики в розмірі 10\~000,00, адже для здійснення перерахунку коштів ТОВ «Мілоан» повинен був отримати її особисті дані та банківські реквізити. Таким чином без вчинення відповідачем послідовних дій і, як наслідок, без укладення договору, не відбувся б перерахунок коштів. У постанові від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20 Верховний Суд дійшов висновку: «Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі...». Щодо розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. Під час встановлення фактичних обставин справи, судом зроблено висновок, що в період 30 днів з дня отримання кредиту нарахування відсотків повинно здійснюватись за ставкою 0,88 %, а в подальшому, за відсутності підтвердження виконання відповідачем вимог договору необхідних для застосування відсоткової ставки на пільгових умовах (тобто в розмірі 0,88%) з 26.06.2025 по 23.09.2025 за відсотковою ставкою на стандартних умовах в розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6.), що фактично відповідає поданому позивачем розрахунку, згідно якого загальна заборгованість по нарахованих відсотках за договором № 3984238 від 25.06.2021 становить 32 640,00, з яких: за пільговою ставкою 2 640,00 грн.; за стандартною ставкою 30 000,00 грн. Вказані обставини підтверджуються п. 1.5 та п. 2.3. договору. Водночас, надаючи оцінку доводам відповідача щодо безпідставності нарахування відсотків протягом подальших 60 днів за стандартною ставкою через відсутності активних дій відповідачки на продовження дії кредитного договору, слід зазначити наступне. В п. 2.3.1.1. договору зазначено, що для продовження строку кредитування за цим пунктом (тобто на пільгових умовах з застосуванням ставки в розмірі 0,88 %) позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. В п. 2.3.1.2. договору визначено, що пролонгація на стандартних умовах на 60 днів здійснюється шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Також зазначено, що у випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. З відомостей про щоденні нарахування та погашення, складеного ТзОВ «Мілоан», вбачається, що відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на пільгових (на 30 днів) та на стандартних (в подальшому на 60днів) умовах відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.1.2 договорів. Відтак, за відсутності доказів виконання відповідачем умов п. 2.3.1.1. після завершення строку кредитування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування відсоткової ставки на пільгових умовах в період з 26.06.2025 по 23.09.2025. Водночас, суд бере до уваги доводи відповідача про безпідставність нарахування комісії за видачу кредитних коштів виходячи з того, що позикодавець не вправі брати плату за те, що він і так зобов`язаний виконувати в силу вимог закону. З урахуванням положень ст. 1054 ЦК України, комісія за видачу кредиту є законною, якщо вона стосується реальної послуги з надання кредиту та відповідає вимогам законодавства, зокрема Закону України "Про споживче кредитування". Якщо комісія передбачає плату за дії, які не є послугою у розумінні закону, така умова договору є нікчемною (недійсною). Пунктом 1.5.1 договору передбачено що комісія сплачується не за якусь конкретно визначену послугу, а за сам факт видачі кредиту, відтак, за наслідками застосування наведених вище норма права суд приходить до висновку, що в даній частині позовні вимоги не підлягають до задоволенню та є безпідставними. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки такі містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та підтверджують наявність підстав для часткового стягнення заборгованості. Щодо судових витрат. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. За подання позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. Представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву долучено пенсійне посвідчення № [NUMBER] , яким підтверджується що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи ЗАГАЛЬНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ, відтак в силу приписів п. 9 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому такі витрати слід покласти на позивача /а.с. 61/. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано договір надання правової допомоги № 0206 укладений 02.06.2025 між АО «Апологет» та ТзОВ ««Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», акт наданих послу та детальний опис надання послуг від 16.06.2025 підписані сторонами в рамках договору про надання правової допомоги, в яких зазначено наступні надані послуги: усну консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості; ознайомлення з матеріалами кредитної справи; погодження правової позиції; складання позовної заяви; подання документів до суду /а.с.29-31/. Вартість вказаних послуг, згідно акту становить 7 000,00 грн. У відзиві на позовну заяву, а також в запереченнях на відповідь на відзив відповідач клопотав щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу до 1\~000,00 грн, мотивуючи це не співмірністю вартості послуг з їх обсягом, вважаючи позов однотипним. Суд приходить до висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~000,00 є співмірними зі складністю справи, відповідають тому обсягу послуг, що визначений в акті наданих послуг. Водночас, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, стягненню підлягає сума витрат пропорційно задоволеню таких вимог, а саме в розмірі 6 886, 60 грн що відповідає 98,38 % задоволених позовних вимог.

Outcome: partial