Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Гаврилов Д.О. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, у якій просить суд: - встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини (на момент смерті); - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] загальною площею 42,2 кв. м., житловою площею 23.9 кв.м. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є сином [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] площею 42,2 кв. м, житловою площею 23,9 кв.м., що належить їй на праві особистої власності відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08.04.2013 у справі № 707/752/13ц. Згідно заповіту від 02.02.2018 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Білозірської сільської ради Дібровою Тетяною Миколаївною, спадкодавець [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] , який є її сином. В травні 2025 року позивач звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори для отримання спадщини за заповітом. Листом від 20.05.2025 № 568/01-16 нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори відмовила у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що позивач пропустив строк для звернення із заявою про прийняття спадщини та відсутні докази сумісного проживання на момент смерті спадкодавця. З 2017 року позивач постійно проживав разом із матір`ю, доглядав її, оскільки вона хворіла. На момент смерті 08.02.2022 позивач також проживав разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується актом обстеження фату проживання без реєстрації від 02.06.2025, затвердженим сільським головою, та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] . Так, відповідно до акту обстеження місця проживання від 02.06.2025, складеного у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , підтверджено факт проживання без реєстрації позивача разом з матір`ю [PERSON] на момент її смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] площею 42.2 кв.м однією сім`єю. [INFO] [PERSON] померла. Інших спадкоємців [PERSON] не мала. Похованням матері займався її син [PERSON] . Отже, позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] у вигляді будинку [ADDRESS] площею 42.2 кв.м. Таким чином, факт проживання із спадкодавцем на момент смерті підтверджується належними та допустимими доказами. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 12.06.2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно за заповітом прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 17.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.09. 2025 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Представник позивача адвокат Гаврилов Д.О. у судове засідання не з`явилася, однак подав до суду заяву у якій просив суд проводити розгляд справи за його відсутності та позивача. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглянути справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи Черкаської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, заяви та клопотання до суду не надходили. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що позивач, [PERSON] народився [INFO] , мати [PERSON] , батько [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 28.09.2005 року. [PERSON] померла [INFO] у м. Сміла Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Дібровою Т.М. 02.02.2018 року та зареєстровано у реєстрі за № 48, яким заповіла усе своє майно на випадок своєї смерті [PERSON] [INFO] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08.04.2013 року за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом визнано право власності на домоволодіння житловий будинок [ADDRESS] . Позивачем до позовної заяви долучено копію висновку про ринкову вартість об`єкта від 03.06.2025 року, який складено оцінювачем [PERSON] , згідно якого ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] загальною площею 60,2 кв.м., який складається з житлового будинку А1, сараю Б, вбиральні В, огорожі № 1,2, колодязя № 3 складає 267\~610 грн 00 коп. Відповідно до акту обстеження умов проживання без реєстрації від 02.06.2025 року, який складено депутатом Білозірської сільської ради Вірою І.І. у присутності сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] за затверджено сільський головою В.П. Міцуком, Нортон Флінт Дональд Флінт на день смерті матері [PERSON] , а саме [INFO] проживав без реєстрації за адресою [ADDRESS] . Листом від 20.05.2025 року № 568/01-16 Черкаської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , оскільки він пропустив 6-місячний строк подачі заяви про прийняття спадщини, так як не вважається таким, який фактично її прийняв, оскільки не був зареєстрований зі спадкодавицею за однією адресою. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] померлої [INFO] , спадкова справа не заводилася, заповіт № 62173027, номер у реєстрі 48 від 02.02.2018 року та посвідчений у Білозірській сільській раді Черкаського району Черкаської області є чинним. За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавиці за адресою: [ADDRESS] . Встановлення вищевказаного факту має юридичне значення, оскільки необхідне для встановлення кола спадкоємців, які вважаються такими, що спадщину прийняли в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України та мають право на спадщину, тобто існує спір щодо факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. ВС в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року підкреслив, що справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Під час розгляду таких справ суди мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті й фактичне місце проживання його спадкоємців і від цього вже визначати, чи прийняли спадкоємці спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Місце реєстрації в цьому разі не є визначальним (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року справа № 569/15147/17 провадження № 61-39308св18). Верховним Судом в постанові від 24 серпня 2022 року справа № 538/2344/20 (№ 61-39308св18), під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена правова норма відтворює загальний принцип заборони дискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання або місця перебування особи. Аналіз наведених норм права та правила частини першої статті 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання. Таким чином, суд вважає доведеним належними і допустимими доказами, що [PERSON] [INFO] , проживав реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із спадкодавицею матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на час відкриття спадщини [INFO] . Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: partial