Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Від ТОВ «Фінпром маркет» до суду надійшов позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 75894787 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 12650,00 грн. на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кошти на умовах, встановлених договором. 19 листопада 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 1911, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75894787, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . У свою чергу 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром маркет» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75894787, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, заборгованість за договором позики становить 42607,06 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 12650,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 29957,06 грн, а тому представник позивач просить стягнути вказану суму боргу, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року вказану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 липня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON] задоволено. 18 липня 2025 року представник позивача направив до суду заяву про перегляд заочного рішення від 03 липня 2025 року. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 18 серпня 2025 року заяву представника заявника [PERSON] - адвоката Лихачова Р. Б. про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 липня 2025 року у справі № 638/3413/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Справу призначити до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача на розгляд справи не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, письмові пояснення підтримує в повному обсязі, та просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «Фінпром маркет», у задоволені позову відмовити у повному обсязі, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні документи щодо перерахування коштів на рахунок відповідача [PERSON] . Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказано, що доводи представника відповідача щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженим відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить відповідача. Щодо пропуску строку позовної давності вказав, що, враховуючи факт продовження загального строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п. 12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п. 19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позовні вимоги заявлено у травні 2025 року, а договір позики укладено 29 квітня 2021 року. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 75894787 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 12650,00 грн. на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кошти на умовах, встановлених договором. Одноразовий ідентифікатор: Bod7j2AІ3n, електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] (а.с. 4 - 5, 29 в ел.в.). Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000008705/ТНПП від 07 лютого 2025 року та копією платіжної інструкції (а.с. 31-32 в ел. в.). 19 листопада 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 1911, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75894787, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] (а.с. 34 - 43 в ел. в.) У свою чергу 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром маркет» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75894787, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] (а.с. 55 - 63 в ел. в.). Відповідач [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість. Згідно із розрахунком заборгованості за договром позики №75894787 від 05 липня 2021 року заборгованість становить 42607,06 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 12650,00 грн, заборгованість за відсотками сумі 29957,06 грн. Згідно з листом АТ «КБ «Приват банк» №20.1.0.0.0/7-250505/66080-БТ від 06 травня 2025 року вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Користування [PERSON] наданими коштами також підтверджується випискою за договором №б/н за період 05 липня 2021 року по 08 липня 2021 року (а.с. 21-22). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконував свої зобов`язання за договором, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №75894787 від 05 липня 2021 року в сумі 12650,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу. Разом із тим, стосовно стягнення з відповідача 29957,06 грн суми заборгованості за відсотками, суд приходить до такого висновку. Згідно з умовами договору позики №75894787 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк договору - 30 днів, дата надання позики - 05 липня 2021 року по 04 серпня 2021 року - дата повернення позики (останній день). Таким чином, строк кредитування сплив 04 серпня 2021 року. Відповідно до пункту 5.2 Договору позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 04 серпня 2021 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 05 липня 2021 року по 01 листопада 2021 року відсутні. Розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 30 днів, починаючи з 05 липня 2021 року по 04 серпня 2021 року, розмір яких складає 7552,05 грн (12650,00 грн х 1,99%/100%=251,74 грн х 30 днів). У відповідача наявний обов`язок сплатити позивачу заборгованість у сумі 20202,05 грн (12650,00 грн + 7552,05 грн), тому позов підлягає частковому задоволенню у вказаному розмірі заборгованості, яка доведена належними і допустимими доказами та нічим не спростована. Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позову строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Статтею 257ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що право на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики виникло після спливу строку, на який ця позика надавалась, тобто з 04 серпня 2021 року. Разом з тим, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 на всій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002 року, який неодноразово продовжувався та діє дотепер. На момент звернення позивача до суду з вказаним позовом розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у редакції Закону № 3450-IX від 08листопада 2023 року був доповнений п. 19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Наразі усталена судова практика щодо застосування строку позовної давності свідчить про те, що особа, яка звернулася до суду із вимогами, позовна давність яких не спливла станом на 02 квітня 2020 року, не пропустила строк позовної давності. Тому позивачем строки позовної давності не пропущені. Представник ТОВ «Фінпром маркет» просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500, 00 грн. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представник позивача надала до суду договір про надання правничої допомоги №01-11/2024 від 01 листопада 2024 року, витяг з Акту №6-П від 27 січня 2025 року приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року, витяг з Акту приймання передачі справ на надання правничої допомоги від 03 грудня 2024 року за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року, платіжну інструкцію на підтвердження оплати наданої правничої допомоги, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, на підставі яких вартість надання правової допомоги склала 3500, 00 грн, отже позивачем надані належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн. Виходячи із викладеного, оскільки позовні вимоги задоволено в сумі 20202,05 грн, тобто на 47,0%, тому представник позивача має право на відшкодування з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 47%, а саме у сумі 1645 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 47%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1138,52 грн (2422,40 грн.* 47,0 %) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial