Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Адвокат Оснач Олена Анатоліївна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , видане 31 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород - Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області та свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , видане 30 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. З 25 жовтня 2008 року по 26 червня 2018 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини подружжя не склалися та заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2018 року шлюб розірвано. Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 600 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з 17 листопада 2015 року та до досягнення дітьми повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2024 року, який виданий державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість по аліментам боржника [PERSON] починаючи з 17 листопада 2015 року та до досягнення дітьми повноліття станом на 30 жовтня 2024 року складає - 120 960, 00 грн. Вироком Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Фактично [PERSON] , перестав існувати для своїх дітей, як батько з вересня 2015 року, а саме: з того моменту, як припинив шлюбні відносини з позивачкою. [PERSON] , мати дітей попри все ніколи не забороняла спілкуватися з дітьми, про що говорить той факт, що діти знають свого батька, оскільки іноді випадково зустрічалися на вулицях міста. Батько дітей, зі слів позивача, зловживає алкогольними напоями, що власне і стало причиною розлучення подружжя, і згодом [PERSON] став лише більше асоціальною особою, ніде не працює, притягався до кримінальної відповідальності, але пагубної звички щодо алкоголю не позбувся. Саме в ті декілька разів, коли діти бачили батька в місті він, проходячи обличчя до обличчя просто відвернув голову і зробив вигляд, що вони незнайомі. З того часу донька [PERSON] категорично відмовляється навіть чути про батька, має намір в подальшому змінити і прізвище. Діти подорослішали і при спілкуванні з матір`ю неодноразово говорили про те, що їм соромно за свого батька, адже останній занедбав себе, як людина, як батько, що негативно впливає на його зовнішність зокрема. Батько дітей [PERSON] не існує в житті дітей близько десяти років, не бачив як діти зростають, ідуть до садочку, потім - до школи, не цікавився їх успіхами, інтересами, станом здоров`я. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Боярський О.О./ від 05.12.2024 було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Призначено підготовче судове засідання. Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи №516 від 18.03.2025 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа №495/10770/24 передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2025 прийнято справу до свого провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.07.2025 було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Короткий виклад позицій сторін по справі В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Оснач О.А. не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштових повідомлень, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської ради, як орган опіки та піклування не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, матеріали містять необхідні докази для її розгляду, суд вирішив розглянути справу без участі відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] , батьки неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №147 від 31.03.2009 року, місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №476, від 30.08.2012 року, місце державної реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської Області. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.06.2018 року, по справі №495/1566/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 18.11.2024 року, номер витягу: 2024/013937421, адреса реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 02.02.2023 року, номер витягу: 2023/000874178 адреса реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 02.02.2023 року, номер витягу: 2023/000872682 адреса реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . [PERSON] , є власник квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до витягу від 16.09.2021 року № 275257713. Спеціалісти служби у справах дітей здійснили вихід за адресою [ADDRESS] . За результатами виходу встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Створено необхідні умови для проживання та розвитку дітей, про що складено відповідний акт. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , навчається в Білгород-Дністровському коледжі природокористування, будівництва та комп`ютерних технологій з 01.09.2024 року. Адміністрація навчального закладу характеризує [PERSON] як скромну, тактовну, неконфліктну студентку. Іванну виховує мати, [PERSON] . У родині панує повага, взаєморозуміння. Мати завжди переймається самопочуттям доньки, емоційним станом, успіхами у навчанні, проявляє безумовну зацікавленість та небайдужість до життя групи та коледжу. Батько не цікавився шкільним життям доньки, участі у батьківських зборах не приймав. Малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в ЗЗСО №5 м. Білгород-Дністровського. Адміністрація навчального закладу характеризує [PERSON] як учня працелюбного, активного, комунікабельного. [PERSON] володіє знаннями на достатньому рівні. Мати приділяє належну увагу вихованню дитини. Цікавиться його навчанням та поведінкою, відвідує батьківські збори. Батько не бере участі в шкільному житті сина. В позовній заяві зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За інформацією служби у справах дітей Шабівської сільської ради від 22.04.2025 року №01-08/115, встановлено, що в ході перевірки за адресою: [ADDRESS] [PERSON] дійсно проживає. Під час бесіди [PERSON] повідомив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей. [PERSON] повідомив, що працює по найму, аліменти не сплачує, до житлового будинку не пустив, від підпису та написання будь-яких заяв відмовився. Білгород-Дністровський міськрайонний суд рішенням від 10.12.2015 року, цивільна справа №495/8311/15, зобов`язав [PERSON] сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 гривень на кожну дитину, починаючи з 17.11.2015 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до інформації Білгород-Дністровського ВДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області від 01.11.2024 року №102137/21.3, сума заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] станом на 30.10.2024 рік складає 120, 960,00 грн. Білгород-Дністровський міськрайонний суд ухвалив вирок від 23.04.2018 року, справа №495/742/18, відповідно якого [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 164 КК України, злісне ухилення від виплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітніх дітей, та на підставі санкцій вказаної статті призначено йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Білгород-Дністровський міськрайонний суд ухвалив вирок від 18.11.2021 рік, справа №495/2496/2118, відповідно якого [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 185 КК України, заволодіння чужим майном, та на підставі санкцій вказаної статті призначено йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Під час бесіди [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , повідомили спеціалістам служби у справах дітей що з батьком [PERSON] , протягом 10 років не спілкуються. Батько не приймає участі у їхньому житті, не цікавиться навчанням, не провідує їх, не вітає з святами та з днем народження, не надсилає подарунки, не телефонує. Під час спільного з батьком проживання [PERSON] зловживав спиртними напоями, ображав матір. [PERSON] та [PERSON] обізнані, що в Білгород-Дністровському міськрайонному суді розглядається цивільна справа про позбавлення батька батьківських прав та не заперечують цьому. В ході проведеної роботи спеціалістами служби у справах дітей з`ясовано, що [PERSON] не приймає участь у вихованні та розвитку дітей, має велику заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей. Ці фактори свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками. Відсутні будь-які підстави, які б унеможливлювали батьком піклуватися про дітей. Відповідно до письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він є батьком [PERSON] . З жовтня 2008 року по червень 2018 року донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі, донька [PERSON] народила двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вони мешкали в одному будинку, їх квартири були поряд, тому він був свідком життя своєї дитини, зокрема і сімейного життя. Сімейне життя сторін нажаль, щасливим не було. [PERSON] майже ніколи непрацював, родину не забезпечував. Згодом [PERSON] почав зловживати спиртними напоями і змінювати стиль життя, яке фактично ставило в скрутне матеріальне становище родину. З того часу, як [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] , він перестав існувати, як батько для дітей, і такий вибір був виключно вибором [PERSON] , адже донька свою адресу проживання та дітей не змінювала і, маючи бажання бачитися, спілкуватися з дітьми батько цьому перешкод не мав. Відповідно до письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона є подругою [PERSON] . З [PERSON] вона підтримує дружні стосунки понад 8 років. За цей час вони стали близькими подругами. Їй відомо, що [PERSON] перебувала у шлюбі з 2008 року по 2018 рік з [PERSON] . В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . З подругою [PERSON] вони часто спілкуються, зустрічаються, проводять свята і дозвілля. За весь час знайомства з [PERSON] , вона жодного разу батька дітей [PERSON] не бачила, вона з ним особисто не знайома. Багато свят, днів народження дітей в тому числі, святкують за місцем проживання її подруги - [ADDRESS] . Також, їй відомо про те, що [PERSON] , аліменти на дітей за весь час їх присудження не платить, має заборгованість. Навіть, звернення подруги з заявою до поліції про притягнення [PERSON] , батька дітей до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, не вплинули на виправлення поведінки та вчинків батька дітей. [PERSON] продовжує нехтувати своїми батьківським обов`язками: вихованням, утриманням тощо. Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, подав до суду висновок №02-32/2733 від 14.07.2025 року, з якого вбачається, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, в його діях вбачається злісне умисне невиконання батьківських обов`язків, батько не цікавиться життям дітей, не піклується, не цікавиться станом їх здоров`я та розвитком, тобто не виконує свої батьківські обов`язки. Батько протягом життя дітей не приймає участь у вихованні, ухиляється від утримання дітей, відсутні підстави, що унеможливлювали виконання батьком батьківських обов`язків, тому вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дітей та як крайній захід впливу через невиконання ним батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дітей. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до обґрунтованого висновку що, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved