Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

14.05.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Харківської міської ради про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено, в якій позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено, у розмірі 1716931 грн. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 18 травня 2020 року приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С.Д. було здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 85,6 кв. м., житловою площею 49,5 кв. м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2082222363101), номер відомостей про речове право - 36528504. 08 лютого 2022 року здійснено державну реєстрацію змін до права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2082222363101), змінено загальну площу будинку з 85,6 кв.м. на 86,6 кв.м., житлову площу з 49,5 кв.м. на 50,4 кв.м. Змінено адресу будинку з [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 29.09.2023, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В., [PERSON] подарував вказаний житловий будинок своїй матері - [PERSON] . Представник позивача вказує у позовній заяві, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року у справі № 642/6752/24 (провадження № 2/642/204/25) було частково задоволено позовну заяву керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва. Було усунуто перешкоди територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою площею 0,0216 га, розташованої на території, прилеглій до житлового будинку по [ADDRESS] шляхом визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудовану в межах вказаної самовільно зайнятої земельної ділянки будівлю - 2-поверховий житловий будинок, висотою 5,8 м. загальною площею 86,6 кв.м. з реєстраційним номером 2082222363101. Зобов`язано [PERSON] передати Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради самочинно збудовану в межах самовільно зайнятої земельної ділянки будівлю - 2-поверховий житловий будинок, висотою 5,8 м., загальною площею 86,6 кв.м. з реєстраційним номером 2082222363101. В рішенні суду було вказано про можливість [PERSON] скористатись положеннями ч. 6 ст. 376 ЦК України, відповідно до яких особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Відповідно до висновку експерта № 737 від 19.03.2025 за результатом проведення оціночно-будівельного дослідження встановлено, що вартість об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. по [ADDRESS] на дату складення висновку становить 1716931 грн. Також представник позивача у позовній заяві зазначає, що оскільки право власності на відповідне нерухоме майно було офіційно визнано за Харківською міською радою, то у останньої виникає правове зобов?язання, передбачене ч. 6 ст. 376 ЦК України. Тому Харківська міська рада, за якою було визнано право власності на самочинне будівництво, має виконати передбачене цивільним законодавством зобов?язання щодо компенсації витрат, понесених у процесі його спорудження. Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, надано відповідачеві строк на подання відзиву на позов. 04.06.2025 до суду від представника відповідача Харківської міської ради Гусєвої А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила, що Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова було подано позов до суду про визнання права власності на самочинно побудоване майно 2-поверховий житловий будинок висотою 5,8 м., загальною площею 86,6 кв. м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 2082222363101 житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., по [ADDRESS] . Вказаний позов був направлений на відновлення порушеного права власника земельної ділянки, а саме права на вільне володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою. Правовим наслідком розгляду справи № 642/6572/24 є відновлення порушеного права Харківської міської ради, а не позбавлення права власності [PERSON] на житловий будинок. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Також представник відповідача вказує у відзиві на позовну заяву, що будівництво вказаного будинку здійснене без дозволу на будівництво та без згоди власника земельної ділянки. Особа, яка здійснила самочинне будівництво та земельній ділянці, яка не була для цього відведена, діяла на власний ризик та з грубим порушенням норм законодавства. Нормами чинного законодавства не передбачено, що витрати на самочинне будівництво підлягають компенсації, навіть якщо власник земельної ділянки набув право власності на самочинний об`єкт за рішенням суду. Передача житлового будинку по [ADDRESS] міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради є способом відновлення порушеного права власника земельної ділянки під самочинно побудованим об`єктом. З огляд у на вказане представник відповідача вважає позов [PERSON] до Харківської міської ради про відшкодування витрат на будівництво на земельній ділянці, яку особі не було відведено, безпідставним та необґрунтованим. 09.06.2025 до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Ципліцького Д.О. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Так, у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що положення частини 6 статті 376 ЦК України передбачає, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Зазначене положення виконує компенсаторну функцію. Воно дозволяє запобігти ситуаціям, коли забудовник, хоч і порушив вимоги законодавства щодо порядку будівництва, водночас залишається повністю позбавлений не лише майнових прав на нерухомий майно, а й не має права на відшкодування витрат на будівництво. Водночас це положення захищає права законного власника земельної ділянки, забезпечуючи можливість набуття ним прав на об`єкти нерухомості, зведений без належної правової підстави, але на його землі. Враховуючи, що частина 6 статті 376 ЦК України прямо закріплює право особи, яка здійснила самочинне будівництво, на отримання компенсації витрат, понесених у зв`язку з будівництвом відповідного об`єкта нерухомості, розмір витрат, які підлягають відшкодування, не є абстрактним, а ґрунтується на об`єктивних підтверджених даних. Тому відшкодування коштів на будівництво об`єкта нерухомого майна є обов`язковим як з точки зору виконання норм чинного законодавства, так і з урахуванням загальних принципів справедливості задля збалансування інтересів двох сторін спору. Ухвалою суду від 26.06.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 18.07.2025 до суду від керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова надійшла заява про вступ у справу за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено. В обґрунтування вказаної заяви прокурор зазначає, що доводи Харківської міської ради, наведені у відзиві на позовну заяву, не у повній мірі спростовують обставини, на які позивач посилається у позовній заяві як на підстави для задоволення позовних вимог, що вказує на неналежне здійснення захисту інтересів держави органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження та, відповідно зумовлює необхідність представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради у цій справі. Також прокурор у своїй заяві просить суд врахувати правову позицію прокурора щодо заявленого позову. Так, прокурор вказує у заяві, що ч. 6 ст. 376 ЦПК України передбачено право особи, яка здійснила самочинне будівництво, на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2025 у справі № 642/6752/24 за позовом прокурора до [PERSON] , яке набрало законної сили та яким визнано за Харківською міською радою право власності на самочинно збудований в межах самовільно зайнятої земельної ділянки 2 поверховий житловий будинок. При цьому з обставин, встановлених судом під час розгляду справи № 642/6752/24 вбачається, що особою, яка упродовж 2018-2020 років здійснила самочинне будівництво з подальшою протиправною державною реєстрацією за собою 18.05.2020 права власності в Державному реєстрі прав, є [PERSON] (син позивачки). Визначення відповідачем у справі № 642/6752/24 [PERSON] здійснене прокурором з огляду на укладений 29.09.2023 договір дарування на її користь відповідного житлового будинку, а також з урахуванням актуальної судової практики, відповідно до якої саме особа, яка придбала об`єкт самочинного будівництва у забудовника є належним відповідачем у справах за позовом власника землі щодо самочинного будівництва. Прокурор зазначає у заяві, що наведене у позовній заяві твердження позивача про те, що в рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2025 у справі № 642/6752/24 вказано про можливість [PERSON] скористатись положеннями ч. 6 ст. 376 ЦК України не узгоджується зі змістом згаданого судового рішення. Так, у мотивувальній частині судового рішення зазначено про те, що в ч. 6 ст. 376 ЦК України закріплено право особи, яка здійснила самочинне будівництво, на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Висновків про те, що саме [PERSON] здійснила самочинне будівництво відповідного будинку, або що саме вона с носієм передбаченого ч. 6 ст. 376 ЦК України права на відшкодування витрат на будівництво, згадане судове рішення не містить. 3 урахуванням наведеного [PERSON] не є особою, яка здійснила самочинне будівництво відповідного будинку та яка в розумінні положень ч. 6 ст. 376 ЦК України має право на відшкодування витрат на будівництво. Також прокурор вказує у заяві, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] посилається виключно на висновок експерта від 19.03.2025 щодо ринкової вартості відповідного будинку на момент проведення оцінки. Однак сам по собі висновок щодо ринкової вартості відповідного будинку на момент проведення оцінки не може бути доказом понесених особою, яка здійснила самочинне будівництва, витрат на будівництво в розумінні ч. 6 ст. 376 ЦК України, оскільки ринкова вартість нерухомого майна та витрати на будівництво такого майна є різними категоріями, які можуть суттєво відрізнятися у залежності від якості та вартості використаних будівельних матеріалів, робіт та послуг у різні часові проміжки, способу будівництва (підрядний, господарчий тощо) та інших обставин. При цьому, з наданого експертного висновку не вбачається, що при визначенні вартості будинку за витратним підходом експерту надавалися та, відповідно досліджувалися конкретні первинні фінансові документи за відповідний часовий проміжок, пов`язані з витратами на будівництво згаданого будинку. При цьому тягар доведення понесених витрат на будівництво несе позивач, у якого з тих чи інших причин взагалі може не бути відповідних документальних доказів таких витрат (належних первинних фінансових документів тощо), а в разі їх надання суду позивачем, такі документи підлягали б відповідній оцінці на предмет належності та допустимості доказів. Крім цього такі документи, у разі їх надання, підлягали б перевірці, серед іншого, на предмет їх достовірності. У будь-якому випадку, незалежно від наявності таких документів, позивачка не скористалась правом на подання таких доказів під час підготовчого судового провадження, повідомивши в підготовчому судовому засіданні про відсутність додаткових доказів. З урахуванням наведеного прокурор вважає, що на теперішній час відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно зі ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді. Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. З огляду на викладені у заяві прокурора від 18.07.2025 обставини, з урахуванням належного обґрунтування того, що відповідачем у справі Харківською міською радою не в повній мірі здійснено заходи щодо здійснення належного захисту інтересів територіальної громади, а також беручи до уваги те, що судовий розгляд по суті на момент подання прокурором такої заяви ще не було розпочато, суд доходить висновку, що вступ прокурора у справу є таким, що відповідає нормам чинного законодавства та інтересам держави, відповідно допускає прокурора до участі у справі і приймає доводи, викладені у вказаній заяві, до розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилався на обставини, викладені ним у позовній заяві та відповіді на відзив. Також представник позивача пояснив суду, що позивач не має можливості надати висновок експерта щодо розміру витрат на здійснене будівництво, оскільки відсутня відповідна методика визначення таких витрат, з огляду на мінливість змінних, від яких залежать такі витрати, та з огляду на відсутність у позивача відповідних первинних документів. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилалась на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, аргументував власну позицію доводами, аналогічними доводам, викладених у заяві прокурора про вступ у справу. Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а тому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Як встановлено статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з\~ч.\~ч.\~4,\~5\~ст.\~82\~ЦПК України\~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2025 № 642/6752/24 частково задоволено позовну заяву керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником самовільно зайнятої земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання передати нерухоме майно. Так вказаним\~рішенням усунуто\~перешкоди територіальній\~громаді м.\~Харкова в\~особі Харківської\~міської ради\~у здійсненні\~права користування\~та розпорядження\~належною їй\~земельною ділянкою,\~площею 0.0216\~га,\~розташованою на\~території прилеглій\~до житлового\~будинку по\~ [ADDRESS] ,\~шляхом:\~визнання за Харківською міською радою права власності на самовільно збудовану в межах вказаної самовільно зайнятої земельної ділянки будівлю 2-поверховий житловий будинок, висотою 5,8 м., загальною площею 86,6 кв.м. (житловою площею 50,4 кв.м., нежитловою площею 36,2 кв.м.), щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 2082222363101 житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., по [ADDRESS] , зобов`язано [PERSON] передати Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради вказану самочинно збудовану будівлю. Як вбачається зі змісту вказаного рішення, судом було встановлено, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №396855525 від 27.09.2024 [PERSON] 14.05.2020 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. із заявою за №39561067 про державну реєстрацію виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна. 18.05.2020 приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С.Д. прийнято рішення з індексним №52272750 про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) на житловий будинок літ.«А-2», загальною площею 85,6 кв. м, житловою площею 49,5 кв. м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2082222363101, номер відомостей про речове право - 36528504). 08.02.2022 державним реєстратором Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіним С.В., за результатами розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію змін до права власності на відповідний об`єкт, прийнято рішення з індексним №63314651 про державну реєстрацію змін до права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2082222363101). Змінено загальну площу будинку з 85,6 кв.м. на 86,6 кв.м., житлову площу з 49,5 кв.м. на 50,4 кв.м. Змінено адресу будинку з Панасівського 2-го проїзду, 20-А на Панасівський 2-й проїзд, 20-Б. Також судом при розгляді вказаної справи було встановлено, що 29.09.2023 приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В. проведено державну реєстрацію права власності (номер відомостей про речове право: 51935900) на вказаний житловий будинок за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору дарування вказаного будинку від 29.09.2023, посвідченого згаданим нотаріусом (реєстровий №4208). Відповідно до договору дарування від 29.09.2023, посвідченого вказаним нотаріусом (реєстровий №4208) [PERSON] (від імені якого діяв [PERSON] за довіреністю від 11.09.2023) подарував своїй матері [PERSON] будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до абз. 2 п. 1 зазначеного договору земельна ділянка не є власністю дарувальника, рішення відповідного органу не приймалося. Згідно з ч. 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Посилання представника позивача на статтю 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплено право кожної фізичної та юридичної особи на мирне володіння майном, а також на рішення ЄСПЛ у справах, що кореспондують з таким правом, не можуть бути прийняті судом до уваги як належне правове обґрунтування позовних вимог, оскільки питання щодо долі самочинно збудованого житлового приміщення вже було вирішено при розгляді Ленінським районним судом цивільної справи № 642/6572/24, та не входить до предмету доказування у цій справі. Натомість у цій справі суд повинен встановити інші факти, а саме: чи є позивач [PERSON] особою, яка здійснила самочинне будівництво; яким є розмір понесених витрат на будівництво. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представник позивача вказує на те, що [PERSON] має право на відшкодування витрат на будівництво житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., по [ADDRESS] . Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Так, належним підтвердженням понесення особою витрат можуть бути, наприклад чеки, кошториси, платіжні інструкції, договори підряду, акти виконаних робіт, будь-які інші документи, що містять відомості про те, що особою було понесено певні витрати. Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачем [PERSON] понесено витрати на будівництво вказаного будинку. Водночас, як вже було встановлено судом відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2025 у справі № 642/6752/24 будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був подарований [PERSON] [PERSON] , що також ставить під сумнів твердження позивача про те, що нею було понесено витрати на будівництво вказаного будинку Відповідно до копії висновку експерта № 737 за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження на підставі листа адвоката Ципліцького Д. від 20.01.2025 щодо дослідження житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , складений 19.03.2025, вартість об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 86,6 кв. м., житловою площею 50,4 кв. м., по Панасівському 2-му проїзду у місті Харкові, на дату складання висновку складає 1716931 грн. Надаючи оцінку наданому представником відповідача висновку експерта № 737 від 12.03.2025 суд зазначає, що у такому висновку встановлено вартість об`єкта нерухомого майна на дату складання висновку. Суд вважає за необхідне вказати, що поняття «вартість витрат на будівництво» та «вартість об`єкта нерухомого майна» не є тотожними. Так, вартість витрат на будівництво може включати в себе вартість матеріалів, використаних при будівництві, вартість робіт, послуг, понесених при проведенні такого будівництва тощо. Такі витрати є незмінними та фіксованими, оскільки вже є понесеними, якщо мова йде про завершений об`єкт будівництва. Натомість вартість об`єкта нерухомого майна є комплексним та мінливим поняттям з огляду на те, що оцінка майна може здійснюватися за допомогою різних підходів (витратного, порівняльного, дохідного тощо) та не є постійною, оскільки залежить від багатьох факторів, таких як наприклад, падіння та росту попиту на ринку нерухомості, зміни цін на будівельні матеріали, знос нерухомого майна, місце його розташування і т.п. При цьому, як вбачається з дослідної частини висновку, висновку експерта № 737 від 12.03.2025 предметом дослідження було саме визначення вартості нерухомого майна на дату складання висновку, експертом для цього застосовано методи порівняльних продажів, прямих витрат та зіставлено результати, одержані при розрахунку вартості об`єкту. Вказаний висновок експерта не містить відомостей про розмір витрат, понесених на будівництво об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 86,6 кв. м., житловою площею 50,4 кв. м., по [ADDRESS] , а тому суд доходить висновку, що такий висновок не є належним доказом у цій справі. Клопотань та заяв про призначення інших експертиз щодо дослідження обставин, які входять до предмета доказування, учасниками справи не подано. З огляду на вказане суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви та стягнення з Харківської міської ради на користь [PERSON] витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed