Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулось в суду з надалі уточненим позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 76383164 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями. Після того, як відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі і заповнено електронну заявку на отримання позики на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в мережі інтернет, що перебуває за адресою https://mycredit.ua/, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направило відповідачу [PERSON] пропозицію укласти договір № 76383164 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у вигляді розміщення в особистому кабінеті. 17 грудня 2023 року відповідач після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору позики, який містить усі істотні умови, і мають технічну можливість відмовитись від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Зі своєї сторони ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] , одноразовий ідентифікатор 3jnNeNeuSX, який було відповідачем 17.12.2023 року введено/відправлено ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах визначених офертою. Таким чином, 17.12 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на картку відповідача № [NUMBER] яку він вказав при оформленні позики, в сумі 8500,00 грн. 22.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-14/24, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а новий кредитор ТОВ «Свеа Фінанс» набуває права вимоги за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідач порушив умови договору № 76383164 від 17.12.2023 року і станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором № 76383164 від 17.12.2023 року становить 34000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з надалі уточненим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 34000,00 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» Паладич А.О. (а.с.65), наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить розглянути справу за відсутності представника, а також не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи у його відсутності на адресу суду від останнього не надходили. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди представника позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174 та 191 ЦПК України та не подав до суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування, а тому за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що 17 грудня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № № 76383164 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями за наступних обставинах. Після того, як відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і заповнено електронну заявку на отримання позики на сайті в мережі інтернет, що перебуває за адресою https://mycredit.ua/, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направило відповідачу [PERSON] пропозицію укласти договір № 76383164 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту договору позики (за обраними позичальником в процесі оформлення параметрами терміну і суми позики). В процесі заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету позичальником ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило ідентифікацію (встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних) і вертифікацію (перевірку і підтвердження належності відповідній особі ідентифікаційних даних) особи. Таким чином особу, що вчинила дії в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (особистому кабінеті на сайті https://mycredit.ua/),було встановлено, як [PERSON] ). 17.12.2023 року відповідач після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору позики, який містить усі істотні умови, і мають технічну можливість відмовитись від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Зі своєї сторони ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] , одноразовий ідентифікатор 3jnNeNeuSX, який було відповідачем 17.12.2023 року введено/відправлено ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення договору на умовах визначених офертою. Таким чином, 17.12.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на картку відповідача № [NUMBER] яку він вказав при оформленні позики. Згідно п. 2 п.п.2.1, п.п. 2.2., п.п. 2.3. договору № 76383164 сума позики 8500, 00 грн, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка становить 2,5 %. Відповідно до п. 4 проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). 22.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-14/24, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а новий кредитор ТОВ «Свеа Фінанс» набуває права вимоги за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 01.02.-14/24 від 22 травня 2024 року під порядковим номером 3225 зазначено номер кредитного договору № 76383164 від 17.12.2023 року, ПІП боржника - [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , кількість днів прострочення виконання договірних зобов`язань - 128, загальна сума заборгованості - 34000,00 грн., сума заборгованості за тілом 8 500,00 грн., сума заборгованості по процентам за користування 25500,00 грн. Новий кредитор жодних додаткових нарахувань не здійснював. Таким чином, ТОВ «Свеа Фінанс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 76383164 від 17.12.2023 року. Отже, як вбачається із наведеного між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості, у відповідача перед ТОВ «Свеа Фінанс», внаслідок не виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості, становить 34000,00 грн., з яких: сума заборгованості за тілом 8 500,00 грн., сума заборгованості по процентам за користування 25500,00 грн. Відповідач отримав грошові кошти згідно договору №76383164 від 17.12.2023 у сумі 8500 грн., що підтверджується копією листа АТ «ТАСКОМБАНК» про підтвердження платежу. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копія договору відступлення права вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги за кредитним договором до позивача по справі. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору, добровільно заборгованість не сплатив, а тому позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором у сумі 34000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved