Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідачів, та з урахуванням поданих уточнень в кінцевому просить стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» 19947,15 гривень недоплаченого страхового відшкодування, а з [PERSON] - 73181,57 гривень, які є різницею між завданою шкодою та страховим відшкодуванням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.12.2024 року на перехресті вул.Личаківська - вул.Долішня у м.Львові відбулась ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу марки «AUDI А3» р.н. [NUMBER] та транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА». Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 86888,43 гривень, проте, відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» лише частково відшкодував завдані збитки у розмірі 66941,28 гривень. Різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та виплаченим страховим відшкодуванням становить 19947,15 гривень і цю суму просить стягнути з страхової компанії у примусовому порядку. Крім того, сума фактичного збитку становить 154070,0 гривень, яку вона сплатила за проведений ремонт автомобіля. Різницю між страховим відшкодуванням та завданими збитками, а також додатково 6000,0 гривень за проведення експертизи, що загалом становить 73181,57 гривень, просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП [PERSON] . Відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що страхова компанія відшкодувала завдані збитки у розмірі, який визначено у відповідному звіті, який складено на замовлення відповідача, а наданий позивачем висновок експерта не узгоджується з фактичними обставинами справи та обсягом пошкоджень автомобіля. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався. Водночас, його представник подала письмові пояснення щодо позову, в яких зазначає, що окрім як обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність водія автомобіля марки «SKODA OCTAVIA» р.н. [NUMBER] також було застрахована згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладено з ПрАТ «СК «УНІКА». Страхова сума за цим договором становить 950000,0 гривень на одного потерпілого, а оскільки розмір завданих збитків не перевищує цієї суми, саме страхова компанія має їх відшкодувати. Тому, позовні вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставними і в їх задоволенні просить відмовити. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування не було подано. Позовна заява поступила до суду 03.04.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.04.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Після цього за відповідним клопотанням представника позивача, суд своєю ухвалою від 03.06.2025 року, яка постановлена без оформлення окремого процесуального документа і занесена до протоколу судового засідання, виключив з числа третіх осіб [PERSON] та залучив його до участі у справі в якості співвідповідача. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача - адвокат Феденишин В.Я. в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, у своєму відзиві просила розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Арутюнова Н.Ф. в судовому засіданні висловилася про відсутність підстав для стягнення завданої шкоди з відповідача, оскільки така заподіяна в межах ліміту відповідальності страховика, яким є ПрАТ «СК «УНІКА». Просить відмовити в частині вимог до відповідача [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки «AUDI А3» р.н. [NUMBER] , в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16). 28 грудня 2024 року на перехресті вул.Личаківська - вул.Долішня у м.Львові відбулась ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу марки «AUDI А3» р.н. [NUMBER] та транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2025 року (а.с.18), яка не оскаржувалась і набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «SKODA OCTAVIA» р.н. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК\~«УНІКА» згідно полісу № 221138907, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.135). Згідно з цим договором страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 160000,0 гривень. Згідно з висновком експерта № 22699 від 19.02.2025 року (а.с.19-33), який складено на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «AUDI А3» р.н. [NUMBER] , без врахування ПДВ становить 86888,43 гривень. Вартість відновлювального ремонту - 180934,71 гривень. Згідно з актом виконаних робіт № 7 від 02.04.2025 року (а.с.9), на фактичний ремонт автомобіля марки «AUDI А3» р.н. [NUMBER] позивач витратила 154070,0 гривень, про що також долучено копію відповідної квитанції до прибуткового касового ордера № 4 від 02.04.2025 року (а.с.10). Водночас, згідно звіту про оцінку автомобіля № 80558 від 04.02.2025 року (а.с.139-142), який складено на замовлення ПрАТ «СК\~«УНІКА», вартість матеріального збитку становить 66941,28 гривень. Сторонами у справі не оспорюється, що страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 66941,28 гривень, що також стверджується копією платіжного доручення № 014282 від 05.02.2025 року (а.с.148). Вважаючи таку виплату недостатньою та з метою стягнення різниці між завданою шкодою та страховим відшкодуванням, позивач звернулася до суду з цим позовом. Також відомо, що між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТОВ «РЕД БУЛЛ УКРАЇНА» укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № 131457/4450/0000963 від 02.05.2024 року (а.с.199-208). На момент вчинення ДТП цей договір був чинним, а згідно додатку № 1 до цього договору (а.с.198), автомобіль марки «SKODA OCTAVIA» р.н. [NUMBER] був забезпеченим транспортним засобом. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб згідно з цим договором становить 950000,0 гривень. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17(постанова від 08.02.2021 року) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Оскільки згаданою вище постановою Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2025 року, встановлено вину [PERSON] у вчиненні ДТП, суд в межах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати. В такому випадку доказів про наявність вини [PERSON] у вчиненні ДТП не вимагається. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року, який був чинним на момент настання страхового випадку (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону 1961-IV). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом статті 22, 1166, 1192 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У справі яка розглядається сторонами надано висновок експерта та звіт оцінювача, які містять відмінні дані про розмір заподіяної шкоди. Відтак, суд повинен перевірити та надати перевагу тому з доказів, який найбільш точно відповідає обставинам справи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: partial