Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

В липні 2025 року позивачка [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що її донька [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2014 року, який був розірваний рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 25.05.2016 року. Від шлюбу в них [INFO] народилась донька [PERSON] . Вказує, що [INFO] її донька [PERSON] померла. Після її смерті дитина [PERSON] , [INFO] , яка є її онукою, постійно проживає з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її вихованні та утриманні. У зв`язку з перебуванням батька [PERSON] за кордоном, дитина позбавлена батьківської опіки та піклування. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, батьківські обов`язки не виконує, зрідка цікавиться станом успішності доньки по телефону. Зазначила, що відповідно до судового наказу від 01.08.2017 року її дочка [PERSON] отримувала від [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно. У зв`язку зі смертю стягувача, виконавче провадження було закінчене та стягнення аліментів припинено. Відповідно до наданого органом ВДВС розрахунку заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на травень 2024 року становить 53 662,06 грн. та до теперішнього часу не погашена. Оскільки стягнення аліментів на утримання дитини припинено, соціальної допомоги по втраті годувальника дитина не отримує. Наказом служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради № 21/4 від 17.05.2024 року на неї покладені обов`язки відповідальності за життя та здоров`я дитини. Службою у справах дітей був складений висновок про доцільність відібрання дитини у батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Вважає, що така обставина, як перебування відповідача за кордоном, не звільняє його від виконання батьківських обов`язків та не виправдовує відсутність участі батька в житті малолітньої дитини. Тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 17.07.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 29.07.2025 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області. 02.09.2025 року від позивачки [PERSON] надійшла позовна заява зі змінами та уточненнями щодо підстав та предмету позову, в якій позивачка просить, з урахуванням дієвого захисту прав малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , встановлення над нею опіки (піклування) в порядку, визначеному чинним законодавством України, вирішити питання, яким відібрати малолітньої дочку [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] , без позбавлення його батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Петрук Ю.М., документи про підтвердження повноважень якого містяться в матеріалах справи в підготовчому судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги про відібрання у нього дитини без позбавлення батьківських прав визнає, просить їх задовольнити. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради про доцільність відібрання [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30.05.2014 року, який рішенням Володимир -Волинського суду Волинської області від 25.05.2016 року був розірваний. Малолітня [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир -Волинський реєстраційної служби Володимир - Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.05.2024 року, виданого Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському району Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стверджується, що мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Наказом служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради від 17.05.2024 року, малолітню [PERSON] , [INFO] , яка залишилась без батьківського піклування, влаштовано та тимчасове проживання у сім`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до влаштування в сімейні форми виховання. Рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради від № 305 від 30.07.2024 року затверджено відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Судом також встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні № 1831 від 01.07.2025 року та акту обстеження умов проживання від 01.07.2025 року, малолітня [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , в сім`ї створені доброзичливі, теплі, родинні відносини. Довідкою № 137 від 23.06.2025 року підтверджується тай факт, що [PERSON] , [INFO] навчається в 5-Б класі ліцею № 2 Володимирської міської ради. Відповідно до характеристики № 139 від 23.06.2025року, виданою педагогами ліцею № 2 Володимирської міської ради, [PERSON] навчається в ліцеї № 2 з першого класу. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Вони постійно, від народження, приймають активну участь в житті дитини. Так як мати [PERSON] [INFO] раптово померла від хвороби, догляд за дитиною й надалі здійснюють бабуся та дідусь. Вони систематично контролюють навчання, відвідують батьківськи збори та родинні свята, дбають про стан здоров`я дівчинки, спілкуються з класоводом та спільно вирішують освітні завдання. Батько, [PERSON] був відсутній в шкільному житті дитини до 4-го класу (до смерті матері дівчинки). На сьогодні він зрідка цікавиться станом успішності дочки, спілкуючись із класоводом через повідомлення (вайбер). Відповідно до копії судового наказу Володимир -Волинського міського суду Волинської області від 01.08.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2017 року до повноліття дитини, які рішенням Володимир -Волинського міського суду Волинської області від 22.02.2021 року були змінені на 2000 грн. щомісячно на дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Володимирського відділу ДВС від 17.05.2024 року виконавче провадження по виконавчому документу 154/2694/20, виданого 15.04. 2021 року закінчено, у зв`язку зі смертю стягувача. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Володимирського відділу ДВС, станом на 28.02.2025 року заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів станом на травень 2024 року становить 53 662,06 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання отримали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров?я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров?я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Даний висновок повністю узгоджується з постановою Верховного суду України від 20.03.2019 року справа №495/371/18, провадження № 61-47894св18. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор (ч.2 ст.170 СК України). Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Також, ЄСПЛ вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», №39948/06, §50, від 18 грудня 2008 року). Як видно з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, інформації соціальних служб, і підтверджено наданими в суді поясненнями учасників справи, відповідач [PERSON] не спроможний в повному обсязі виховувати малолітню доньку, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно висновку про доцільність відібрання [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради № 331 від 26.09.2025 року, видно що виконавчий комітет Володимирської міської ради вважає доцільним відібрати малолітню дочку [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] , без позбавлення його батьківських прав. На думку суду на сьогодні у якнайкращих інтересах дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин,

Outcome: approved