Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Позивач в особі представника Романенко М.Е. 22.04.2025 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №L1166772 від 03.08.2018 у загальному розмірі 25 082,75 грн, з яких: 15 893 грн - сума заборгованості, 7 760,69 грн - сума інфляційних втрат, 1 429,06 грн - 3% річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.08.2018 ТОВ «ФК «Дінеро» укладено договір кредитної лінії №L1166772 з [PERSON] . Кредитор виконав взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору у нього виникла заборгованість у розмірі 15 893 грн, з яких: 7 100 грн - тіло кредиту, 2 069 грн - відсотки, 3 514 грн - штраф, 3 210 грн - комісія. Позивач отримав право вимоги до відповідача, в результаті укладення договору про відступлення права вимоги. Інфляційні витрати та 3% річних нараховані в порядку ч.2 ст.625 ЦК України за період з 13.02.2022 по 11.02.2025. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла у провадження судді [PERSON] . Судом 28.04.2025 надіслано запит з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача. На підставі розпорядження Приморського районного суду м. Одеси №737/25 від 16.05.2025 на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 06.05.2025 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси, у зв`язку з поданням заяви про відставку», по справі було проведено 16.05.2025 повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа 19.05.2025 передана судді Бондарю В.Я. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2025 справа прийнята до розгляду судді Бондаря В.Я., відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 30.06.2025. До суду 02.06.2025 надійшов відзив [PERSON] , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що про існування договору відповідачу стало відомо лише після отримання копії позовної заяви. Заява не містить доказів факту отримання коштів за кредитним договором. Відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджували, що ТОВ «ФК «Дінеро» перевів кошти на картковий рахунок позичальника. Сума заборгованості є втричі більшою тіла кредиту, що покладає несправедливий тягар на боржника. Неустойка (штраф та пеня) не підлягає нарахуванню в період дії карантину та воєнного стану. Позивач не надав доказів існування об`єктивних підстав, які пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом. Представника позивача Завадська О.В. подала додаткові пояснення, які очевидно є відповідь на відзиву, у яких зазначає, що без дії зі сторони відповідача по входженню на сайт та введенню ідентифікатора укладення договору не відбулося б. Ухвалою від 30.06.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів від АТ «Таскомбанк». Розгляд справи у судовому засіданні 30.06.2025 відкладено на 04.08.2025 у зв`язку з направленням ухвали про витребування доказів для виконання. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 04.08.2025 розгляд справи відкладено на 22.09.2025. У судове засідання 22.09.2025 учасники справи не з`явилися, сповіщені про час, дату та місце судового розгляду належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 24 вересня 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 14 вересня 2018 року [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» уклали договір кредитної лінії №АG3444858, згідно якого надана сума кредиту становить 7 100 грн, реальна річна відсоткова ставка - 361,60%, дата повного погашення: 14.10.2018. Згідно довідки про ідентифікацію, складеної ТОВ «Дінеро», [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , уклала договір №L1166772, з фінансовим номером + 380 935831298, згідно якого переказ коштів здійснювався чотирма транзакціями: 03.08.2018 у сумі 4 700 грн, 26.08.2018 - 1 000 грн, 12.09.2018 - 1 100 грн, 14.09.2018 - 300 грн. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). З метою підтвердження зарахування кредитних коштів [PERSON] ТОВ «Він Фінанс» подало до суду клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом ухвалою від 30.06.2025. До суду надійшов лист АТ «Таскомбанк», згідно якого повідомили про неможливість підтвердження інформації про належність номеру телефону [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), оскільки станом на 22.07.2025 в АТ «Таскомбанк» відсутня інформація про фізичну особу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), рахунки вищевказаній особі не відкривалися. Постанова КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18, містить висновок про те, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. У постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків є належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику. Відтак, інформація, яка надійшла з АТ «Таскомбанк» не підтверджує зарахування на картковий рахунок [PERSON] кредитних коштів у розмірі 7 100 грн, що свідчить про не виконання кредитором умов договору в частині надання кредитних коштів. За таких підстав, суд дійшов висновку, що у ТОВ «Він Фінанс» відсутнє право вимоги до [PERSON] у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідним від основної вимоги про стягнення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим у задоволенні цих вимоги також слід відмовити. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам учасників справи. Щодо вимоги про поновлення строку звернення до суду, то суд зазначає, що строк позовної давності застосовується за заявою відповідача, в той час як [PERSON] не просила застосувати строк позовної давності. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed