Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства\~Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Львівської філії Державного підприємства\~Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Західдіпрошлях» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. В обґрунтування позову покликається на те, що він працював у Львівській філії Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" на посаді техніка з 28.10.2021 року, 01.07.2022 року переведений на посаду інженера 2-ї категорії. З 31.10.2023 року позивача звільнено за згодою сторін. З лютого 2022 року по жовтень 2023 року у відповідача виникла заборгованість з виплати заробітної плати позивачу, яка станом на 19.10.2023 року складає 101 954 грн. 42 коп., зокрема: лютий 2022 року 2745,90 грн.; березень 2022 року 1980,00 грн.; квітень 2022 року 6745,90 грн.; травень 2022 року 6897,69 грн.; червень 2022 року 9838,00 грн.; липень 2022 року 6963,59 грн.; серпень 2022 року 4011,76 грн.; вересень 2022 року 8738,27 грн.; жовтень 2022 року 589,26 грн.; грудень 2022 року 8842,92 грн.; січень 2023 року 8372,00 грн.; лютий 2023 року 8372,00 грн.; квітень 2023 року 8372,00 грн.; травень 2023 року 728,00 грн.; червень 2023 року 7230,36 грн.; липень 2023 року 8288,35 грн.; серпень 2023 року 364,00 грн.; вересень 2023 року 797,33 грн.; жовтень 2023 року 2077,09 грн. (у тому числі компенсація відпустки 1696, 54 грн.). Розмір цієї заборгованості підтверджується довідкою про заборгованість № 19 від 19.10.2023 року. На момент подання позову заборгованість із виплати заробітної плати та компенсації у зв`язку із пропущенням строків її виплати не погашено. Станом на 21.11.2023 року позивач має право на компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів його виплати у розмірі 7 442,15 грн. (сума без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів). Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.11.2023 року по 21.11.2023 року складає 7213,20 грн., виходячи із розрахунку (480,88 грн. х 15 днів = 7213,20 грн.). Окрім того, зазначає, що внаслідок тривалої невиплати заробітної плати за період з лютого 2022 року по день подання позову, а також утворення заборгованості у загальному розмірі 101 954,42 грн., у позивача порушено звичний життєвий устрій, оскільки він був фінансово обмежений та не мав змоги задовольнити свої базові потреби, як-от походи до лікарів, змушений був економити при купівлі продуктів харчування та ліків, користуванні комунальними послугами. На фоні цих обставин у позивача були часті переживання і стреси. Зважаючи на викладене, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, однак, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце проведення такого, відзиву до суду не подав. Разом із тим на адресу суду скерував клопотання про винесення додаткової ухвали. Зазначає, що з вересня 2022 року по жовтень 2023 року [PERSON] був студентом Інституту будівництва та інженерних систем НУ «Львівська політехніка» денної форми навчання та йому була призначена стипендія. Відтак, є підстави вважати, що позивачу незаконно нарахована значно завищена заробітна плата. У зв`язку із зазначеним просить суд витребувати від НУ «Львівська політехніка» документи, які встановлюють форму відвідування, здачі екзаменаційних та залікових сесій, виплати стипендії позивачу [PERSON] . У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ст.\~2\~ЦПК\~України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом\~ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено, що наказом Львівської філії Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Західдіпрошлях» №12-к від 27.10.2021 року [PERSON] прийнятий на посаду техніка з 28.10.2021 року. Наказом Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» № 28-К від 19.10.2023 року [PERSON] , інженера 2-ої категорії, звільнено за згодою сторін. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці"та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 22 цього Закону визначено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно довідки про доходи Львівської філії "Західдіпрошлях" від 18.10.2023 року № 19/1 [PERSON] працював у Львівській філії «Західдіпрошлях», форма працевлаштування\~ основна, посада\~ інженер 2-ої категорії. Нарахована заробітна плата за серпень 2023 становить 452,17 грн., за вересень 2023 990,48 грн. Відповідно до довідки Львівської філії "Західдіпрошлях" №19 від 19.10.2023 року заборгована заробітна плата [PERSON] станом на 19.10.2023 року складає 101 954,42 грн., а саме: лютий 2022 року 2745,90 грн.; березень 2022 року 1980,00 грн.; квітень 2022 року 6745,90 грн.; травень 2022 року 6897,69 грн.; червень 2022 року 9838,00 грн.; липень 2022 року 6963,59 грн.; серпень 2022 року 4011,76 грн.; вересень 2022 року 8738,27 грн.; жовтень 2022 року 589,26 грн.; грудень 2022 року 8842,92 грн.; січень 2023 року 8372,00 грн.; лютий 2023 року 8372,00 грн.; квітень 2023 року 8372,00 грн.; травень 2023 року 728,00 грн.; червень 2023 року 7230,36 грн.; липень 2023 року 8288,35 грн.; серпень 2023 року 364,00 грн.; вересень 2023 року 797,33 грн.; жовтень 2023 року 2077,09 грн. (у тому числі компенсація відпустки 1696, 54 грн.). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №905/361/19 від 19.05.2020 року, зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. У Постанові Верховного Суду від 18.01.2021 у справі № 607/2699/17 (провадження №6115999св20) викладений висновок про те, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17 (провадження № 61-12609св20), оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Враховуючи викладене, за період, який позивач зазначає у позовних вимогах, заборгованість по заробітній платі становить 101 954,42 грн., а тому, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, рішення в частині негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати позивача в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати суд зазначає наступне. Згідно із ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст.3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Наведене кореспондується із ст.34 Закону України "Про оплату праці", згідно якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджено постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Державною службою статистики України. Величина приросту індексу споживчих цін: 1.045 (Березень 2022) ? 1.031 (Квітень 2022) ? 1.027 (Травень 2022) ? 1.031 (Червень 2022) ? 1.007 (Липень 2022) ? 1.011 (Серпень 2022) 1.019 (Вересень 2022) ? 1.025 (Жовтень 2022) ? 1.007 (Листопад 2022) ? 1.007 (Грудень 2022) ? 1.008 (Січень 2023) ? 1.007 (Лютий 2023) ? 1.015 (Березень 2023) ? 1.002 (Квітень 2023) ? 1.005 (Травень 2023) ? 1.008 (Червень 2023) ? 0.994 (Липень 2023) ? 0.986 (Серпень 2023) ? 1.005 (Вересень 2023) ? 1.008 (Жовтень 2023) х 100% - 100% = 1.277268 ? 100% - 100% = 27.7% Таким чином, сума компенсації за лютий 2022 р. становить: (2745,90 грн. х 27,7%) : 100% = 760,61 грн. Суми компенсацій за період березень 2022 р. - вересень 2023 р.: березень 2022 року -439,56 грн. (приріст індексу споживчих цін 22,2); квітень 2022 року - 1254,74 грн. (приріст індексу споживчих цін 18,6); травень 2022 року - 1062,24 грн. (приріст індексу споживчих цін 15,4); червень 2022 року - 1180,56 грн. (приріст індексу споживчих цін 12,0); липень 2022 року - 779,92 грн. (приріст індексу споживчих цін 11,2); серпень 2022 року - 401,18 грн. (приріст індексу споживчих цін 10,0); вересень 2022 року - 690,32 грн. (приріст індексу споживчих цін - 7,9); жовтень 2022 року 31,23 грн. (приріст індексу споживчих цін 5,3); грудень 2022 року - 336,00 грн. (приріст індексу споживчих цін - 3,8); січень 2023 року - 251,16 грн. (приріст індексу споживчих цін - 3,0); лютий 2023 року - 192,56 грн. (приріст індексу споживчих цін 2,3); квітень 2023 року 50,23 грн. (приріст індексу споживчих цін 0,6); травень 2023 року - 0,73 грн. (приріст індексу споживчих цін 0,1); червень 2023 року - 0 грн. (приріст індексу споживчих цін від`ємний); липень 2023 року - 0 грн. (приріст індексу споживчих цін від`ємний); серпень 2023 року - 4,73 грн. (приріст індексу споживчих цін - 1,3); вересень 2023 року - 6,38 грн. (приріст індексу споживчих цін 0,8). Отже, загальна сума компенсації становить 7 442,15 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи, що такий розрахунок не оспорюється відповідачем та ним не спростований. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 20 Постанови, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів і не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП (постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14). Зважаючи на викладене, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.11.2023 року по 21.11.2023 року, який становить 7213 грн. 20 коп. (480,88 грн. х 15 днів = 7213 грн. 20 коп.). Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного висновку. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачене відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачем порушено конституційне право позивача на оплату праці, невиплата заробітної плати у повному обсязі протягом тривалого часу роботи призвела до моральних страждань позивача, які виразились у порушенні його звичного життєвого устрою, оскільки позивач був фінансово обмежений та не мав змоги задовольнити свої базові потреби, такі як похід до лікаря, змушений був економити при купівлі продуктів харчування та ліків. Суд, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, враховує характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи із засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення у повному обсязі. Щодо заявленого клопотання представника відповідача про винесення додаткової (окремої) ухвали та зупинення провадження у справі суд зазначає, що зобов`язання роботодавця із виплати заробітної плати працівнику є пріоритетним перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. Зупинення провадження у справі сприятиме порушенню законних прав позивача на отримання гарантованого законом рівня матеріального забезпечення як працівника. Разом із тим, відповідач не позбавлений права звернутися до відповідних компетентних органів із обставинами, викладеними в клопотанні, з метою їх належного реагування. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн., від якого був звільнений позивач при подачі позову, за позовну вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про моральну шкоду у розмірі 1073,60 грн. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути 2147,20 грн. судового збору.

Outcome: approved