Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

\~ \~ \~ Представник\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат за невиконання грошового зобов"язання та трьох відсотків річних. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2013 року у справі 303/591/13 стягнуто з відповідачів на користь [PERSON] борг в загальній сумі 7523 грн., з якого 4600 грн. заборгованості за несплату передбачених договором оренди платежів, 2730 грн. штрафу за невиконання умов договору та 193 грн судових витрат. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17.08.2020 року замінено сторону виконавчого провадження за вимогами які випливають з рішення суду від 25.01.2013 року з [PERSON] (первісного кредитора) на користь [PERSON] . Ухвалою цього ж суду від 08 квітня 2025 року, справа № 303/591/13-ц замінено сторону виконавчого провадження з [PERSON] на користь малолітньої [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] . Постановою Закарпатського апеляційного суду від 16.01.2023 року, справа 308/4917/21 стягнуто з боржників на користь [PERSON] інфляційні 3 % річних за невиконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2013 року. Зокрема стягнено 13 070 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2013 року по 31.03.2021року та 1785,00 грн. - 3 % річних за період з 26.02.2013 року по 17.04.2021 року. Дане судове рішення від 25.01.2013 року до сих пір залишається боржниками не виконане та не сплачено жодного платежу на виконання судового рішення. Вважає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У даному випадку на підставі судового рішення у боржника виникло грошове зобов`язання у загальній сумі 7523 грн., а його невиконання тягне за собою наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Оскільки судове рішення і надалі не виконане, а постановою Закарпатського апеляційного суду від 16.01.2023року, стягнуто інфляційні втрати по 31.03.2021року , та 3% річних по 17.04.2021року , а тому виникло право стягнення з відповідачів інфляційних втрат з 01.04.2021 року по теперішній час та 3% річних з 18.04.2021року по теперішній час. Розмір 3% річних із суми 7523 грн. за період з 18.04.2021 року по 02.05.2025 року (день подання позову), складає 912,65 грн. Сума інфляційних за період з 01.04.2021року по 31.03.2025 року складає 4 746,35 грн. В зв"язку з вищевикладеним просить стягнути з [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] та [PERSON] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] у солідарному порядку на його користь 4 746,35 інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2021року по 31.03.2025року та 912,65 грн. трьох відсотків річних за період з 18.04.2021року по 02.05.2025року . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2025 року справу № 306/797/25 (провадження № 2/306/685/25) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 18). 16 травня 2025 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про залишення позову без руху (а.с. 19). Ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.31). В судове засідання представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідачі в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 37, 38, 41, 46, 49, 50, 52, 53). Про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їхньої участі чи відзиву на позов не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 08 квітня 2025 року, яка набрала законної сили 24 квітня 2025 року заяву [PERSON] , який представляє інтереси малолітньої [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача [PERSON] за виконавчим листом від 08.05.2013 у справі №306/591/13-ц його правонаступником [PERSON] , [INFO] , боржники [PERSON] , [PERSON] (а.с.25-28). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 16.01.2023 року, справа 308/4917/21 стягнуто з боржників на користь [PERSON] інфляційні 3 % річних за невиконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2013 року. Зокрема стягнено 13 070 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2013 року по 31.03.2021року та 1785,00 грн. - 3 % річних за період з 26.02.2013 року по 17.04.2021 року. Відповідно до інформації про виконавче провадження від 03 травня 2025 року щодо виконавчого документа від 07.05.2013 року в справі №303/591/13-ц виконавче провадження відкрито та відповідачами не сплачено заборгованість по рішенню суду (а.с.6-11). Представник позивача в позові зазначає, що судове рішення від 25.01.2013 року до сих пір залишається боржниками не виконане та ними не сплачено жодного платежу на виконання судового рішення. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З аналізу норми ст. 625 Цивільного кодексу України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язаннянезалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року, провадження № 14-16цс18, в якій констатовано, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 по справі № 916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018 у справі №906/1283/16, згідно з якою внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбаченихст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 вказала на те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженанаказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу Українивизначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків. Встановлення компетентним органом механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав розрахунок (а.с. 12-14), в якому провів нарахування інфляційних втрат за предметом позову в розмірі 4 746,35 інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2021 року по 31.03.2025 року та 912,65 грн. трьох відсотків річних за період з 18.04.2021року по 02.05.2025року. Що стосується періоду стягнення то позивачем зазначено, що судове рішення не виконане, а постановою Закарпатського апеляційного суду від 16.01.2023 року, стягнуто інфляційні втрати по 31.03.2021року, та 3% річних по 17.04.2021 року, а тому він вимагає сплати інфляційних втрат з 01.04.2021 року по теперішній час та 3% річних з 18.04.2021року по теперішній час . Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. В порядку статті 141 ЦПК України з відповідачів стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved