Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею двоюрідної баби по батьковій лінії - [PERSON] , яка померла [INFO] . На момент смерті позивач була неповнолітня та фактично прийняла спадщину на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Після смерті баби залишилася квартира [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Єстремської Ж.В. від 12.08.2024 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану, оскільки документи які посвідчують право власності на квартиру, відсутні, позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її баби [PERSON] . Ухвалою суду від 28.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №291/2024, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 25.07.2025 до суду надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів вказаної спадкової справи. Ухвалою суду від 20.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, її представником подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відзив до суду не подав. В своїй заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин суд ухвалив проводити розгляд за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №464 від 24.10.2019, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, виданим 02.12.2023 Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивач [PERSON] є двоюрідною онукою [PERSON] , що підтверджується наступними документами: - свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 08.12.2005, в якому зазначено, що вона народилася [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] ; - свідоцтвом про народження батька позивачки - [PERSON] , виданого міським Палацом новонароджених 14.08.1975, в якому зазначено, що він народився [INFO] та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] ; - свідоцтвом про шлюб від 18.08.1970, в якому зазначено, що дід позивачки [PERSON] та баба позивачки [PERSON] уклали шлюб 18.08.1970, після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловікові - [PERSON] та дружині - [PERSON] . - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00042235269 від 10.11.2023, в якому зазначено, що баба позивачки [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] ; - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00042443428 від 24.11.2023, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи надані позивачем документи, судом встановлено, що померла [PERSON] та баба позивачки - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є рідними сестрами, а отже, позивачкою доведено факт родинних відносин з померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 08.04.1996 та зареєстровано в Бюро за реєстровим №2401. Судом також встановлено, що 18.06.2024 Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу №291/2024. З матеріалів спадкової справи вбачається, що постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Єстремської Ж.В. від 12.08.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки відсутні документи, які посвідчують право власності на квартиру. Судом встановлено, що єдиною спадкоємицею [PERSON] є [PERSON] , яка на момент її смерті була неповнолітня та прийняла спадщину на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Батько позивачки не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті його тітки [PERSON] . Інших спадкоємців у померлої немає. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В основі спадкування за законом заходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого ч.4 статті 1273 цього Кодексу, батьки (усиновлювачі), опікуни він не заявили про відмову від неї. В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.08 «Про судову практику у справах про спадкування», Верховний суд зазначив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1, ч.3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Такий порядок реєстрації прав на нерухоме майно передбачений ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, згідно з правилами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. Однак зазначені органи реєстрації наділені повноваженнями здійснювати відповідну реєстрацію прав на нерухоме майно лише за вимогою власника (уповноваженої особи). Враховуючи, що право власності виникає на підставі рішення суду, яке є одним з правовстановлюючих документів, визначених переліком, на підставі яких здійснюється реєстрація права власності, то відповідно ст. 392 ЦК України, - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин вбачається, що у зв`язку із відсутністю у позивача правовстановлюючих документів, зареєстрованих у відповідності до норм чинного законодавства на спадкове майно, останній позбавлений можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на загальних підстав в нотаріальній конторі. За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права. З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог, а також враховуючи, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи, зареєстровані у відповідності до норм чинного законодавства на спадкове майно, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved