Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 01.07.2024-100002834 від 01.07.2024 у сумі 8\~080 грн та понесені судові витрати\~судовий збір у сумі 2\~422.4 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду із даним позовом. Згідно договору, позичальнику надано грошові кошти в сумі 4\~000 грн. з терміном кредитуваня 98 днів. Позивач зауважує, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника станом на 06.10.2024 р. виникла заборгованість в сумі 8 080 грн., з яких 4\~000 грн. заборгованість за основним боргом, 2 520 заборгованість за нарахування відсотків, 200 грн. додаткової комісії, 1\~360 неустойки. Ухвалою від 19.05.2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 28). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Копія ухвали про відкриття провадження направлялася відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, проте повернулась на адресу суду неврученим з відмітками (Адресат відсутній за вказаною адресою). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2024 між ТОВ «Споживчий кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 01.07.2024-100002834 на суму 4 000 грн на строк 98 днів. Вказаний договір підписано електронними підписами сторін з відповідними одноразовими ідентифікаторами, що підтверджується копією даного договору та довідкою про ідентифікацію (а. с. 21). На принципах ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК), згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. ТОВ «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору позики, шляхом перерахування суми позики на банківський картковий рахунок відповідача, за посередництвом платіжної установи ТОВ «УПР», згідно наданої інформації ТОВ «УПР» [PERSON] було зараховано на її картковий рахунок 4 000 грн 01.07.2024 р. (а. с. 11). З розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідач за договором позики від 01.07.2024 № 01.07.2024-100002834 за період з 01.07.2024 по 12.05.2025 має загальну суму заборгованості в розмірі 8 080 грн, яка складається із: заборгованості за тілом позики 4 000 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами\~2 520 грн, 200 грн. додаткової комісії, 1\~360 неустойки. При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою у розмірі 1 360 грн суд враховує положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу за неустойкою у розмірі 1 360 грн, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. За правилом частини першої статті 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК). За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК). Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі договір позики №01.07.2024-100002834 від 01.07.2024 на суму кредиту 4 000 грн та отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок. Таким чином, оскільки відповідач порушив свої зобов`язання, передбачені договором позики №01.07.2024-100002834 від 01.07.2024, не повернув запозичених коштів, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів, наданих позивачем. За результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги, а тому заявлений позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а. с. 7).

Outcome: partial