Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (далі також\~ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво», відповідач) про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що у період з 26.08.2024 по 20.03.2025 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 03-К/12 від 20.03.2025 про припинення трудового договору з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» позивача було звільнено з посади начальника відділу охорони праці вищевказаного товариства згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. В наказі відповідач зазначив бухгалтерії провести остаточний розрахунок з позивачем і виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 14 календарних днів за період роботи з 26.08.2024 по 20.03.2025 (ст. 24 Закону України «Про відпустки»). Позивач зазначає, що на момент звільнення відповідач заборгував позивачеві заробітну платню за більш ніж 3 місяці (з грудня 2024 року по березень 2025 включно), що становило близько 150000 грн. Так як заробітна платня нараховувалась щомісяця з різним відсотком премії, а виплачувалась завжди з запізненням і частинами (за половину, або чверть місяця), то точну суму заборгованості позивачеві вирахувати було важко. Після звільнення відповідач лише раз перерахував на рахунок позивача частину заборгованості: 29.04.2025 сплачено суму 43736 грн. Після вказаної дати виплати припинились. У зв`язку з тривалим часом невиплати заборгованості з заробітної плати і відсутності реакції з боку відповідача на численні дзвінки та прохання позивача розрахуватися з ним, останній прийняв рішення звернутися за захистом своїх законних прав та інтересів до суду. Ч. 1 ст. 47 КЗпП покладає на роботодавця обов`язок у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу Так як при звільненні ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво», всупереч вимогам ст. 47 та ст. 116 КЗПП, не видало позивачеві письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, для самостійного визначення суми заборгованості позивач 01.07.2025 звернувся до відповідача з відповідною заявою про надання такого повідомлення. Позивач зазначає, що витребуваного ним повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні він так і не отримав, проте 09.07.2025 відповідач виплатив заборгованість по заробітній платі в сумі 105929,17 грн. Натомість факт виплати підприємством працівникові заборгованості по заробітній платі та всім належним йому сумам не відміняє того, що дана виплата відбулася з затримкою, а отже з порушенням норм ст.116 КЗпП України. Позивач зазначає, що так як ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» не сплатило всі належні йому грошові суми в передбачений ст. 116 КЗпП України строк - у день звільнення 20.03.2025, то існують передбачені ст. 117 КЗпП України підстави стягнення середнього заробітку за весь час затримки, тобто з 21.03.2025 року по 09.07.2025 року (111 днів, що не перебільшує наданий Позивачеві законодавством строк для нарахування у шість місяців). Отже, на думку позивача, сума середнього заробітку, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку становить: 56800 грн. (заробітна плата за січень 2025 року) + 37849 грн. (заробітна плата за лютий 2025 року) = 94\~649 грн.; 94649 грн. : 42 робочих дні = 2253,55 грн.; Сума заборгованості за затримку розрахунку становить: 2 253,55 грн * 111 днів. = 250144,05 грн.. З урахуванням вищезазначеного позивач просить стягнути з відповідача виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 250144,05 грн. та понесений ним судовий збір при поданні позовної заяви. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнього будівництво» довідку про нараховані та виплачені доходи за 2025 [PERSON] . 27.08.2025 на виконання ухвали суду від 11.08.2025 представник відповідача направив витребувані судом документи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, засобами поштового зв`язку направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.38-39). Відповідач ТОВ «Енергетично-дорожнього будівництво», свого представника у судове засідання повторно не направив, повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на адресу відповідача судової кореспонденції, яка повернулася із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.30-31), «вручено» (а.с.32), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11\~ст.128 ЦПК України\~відповідач викликався\~до суду\~шляхом розміщення\~оголошення на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~(а.с.\~36).\~Крім того\~відповідач зареєстрований\~в системі\~«Електронний суд». Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не подано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» №03-К/12 від 20.03.2025, [PERSON] звільнено 20.03.2025 з займаної посади начальника відділу охорони праці ТОВ «ЕДБ», бухгалтерії провести остаточний розрахунок з начальником відділу охорони праці [PERSON] і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 14 календарних днів за період роботи з 26 серпня 2024 по 20 березня 2025 року (а.с.16). Згідно довідки ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" від 12.08.2025 №ДБ-00000060, виданої [PERSON] , вбачається, що останній працював в ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" з 26.08.2024 по 19.03.2025 на посаді начальника відділу охорони праці. За період з серпня 2024 по березень 2025 [PERSON] нараховано 360599,87 грн., з яких ПДФО склав 64907,97 грн; військовий збір склав 12211,96 грн.; виплачено 283479,94 грн., сума до виплати 0,00 грн. (а.с.35). Позивачем визнається факт того, що відповідач перерахував йому заборгованість по заробітній платі у сумі 105929,17 грн., що підтверджується довідкою про виплату заробітної плати (а.с.18). Позивач звернувся до суду з позовом, предметом розгляду якого є стягнення заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Частиною 1,2\~ст. 233 КЗпП України\~встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Якщо працівник звільняється за угодою сторін (пункт 1 частини першої\~статті 36 КЗпП), то згідно зі\~статтею 116 КЗпП\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно роз`яснень п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 у справі № 6-15цс13, від 03.07.2013 у справі № 6-64цс13, від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 523/18850/14- зроблено висновок, що відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плат; затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995\~№ 100, основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеної прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці; згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Згідно з ч.3 п. 3 вказаного Порядку, в розрахунок середньої заробітної плати включаються виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Середня заробітна плата розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі Порядок). Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Позивача було звільнено з роботи 20.03.2025. Відповідно до довідки ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» від 12.08.2025 №ДБ-00000060, [PERSON] нараховано: за січень 2025 56800 грн.; за лютий 2025 37849 грн.. Позивачем надано суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з яким суд погоджується та зазначає, що сума середньоденної заробітної плати позивача становить 2253,53 грн. (56800 грн.+37849 грн)/42 дня=2253,55 грн.), де: 56800 грн. нараховано заробітної плати у січні 2025 року; 37849 грн. нараховано заробітної плати у лютому 2025 року; 42- кількість робочих днів у січні 2025 та лютому 2025 року. Період затримки розрахунку при звільненні починає свій відлік з 21.03.2025\~(наступний день після звільнення позивача) по 09.07.2025 (день отримання позивачем повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні): березень 2025 року 7 робочих днів; квітень 2025 року\~22 робочих дня; травень 2025 року\~22 робочих дня; червень 2025 року\~21 робочий день; липень 2025 року 7 робочих днів, всього: 79 робочих днів. Таким чином, кількість робочих днів за період з 21.03.2025 по 09.07.2025 складає 79 днів, та відповідно розмір середнього заробітку за даний період становить 178\~028, 87 грн. (79х2253,53 грн.). Вказана сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян, є обов`язком роботодавця та працівника (абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення, оскільки внаслідок непроведення розрахунку при звільненні порушені права позивача на оплату праці підлягають відновленню. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 178028,87 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2501,45 грн.. З урахуванням того, що позов задоволено частково, а саме на 71,17 % від заявленої до стягнення суми, а тому відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1780,28 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial