Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати протиправною бездіяльність Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради по забезпеченню виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1301 «Про затвердження Порядку забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших окремих категорій населення медичними виробами та іншими засобами» щодо забезпечення його виробами медичного призначення, а саме підгузками для дорослих за період з березня 2024 року по дату постановлення судового рішення в справі; зобов`язати відповідача забезпечувати його необхідними виробами медичного призначення, а саме підгузками для дорослих у кількості 120 штук щомісяця довічно; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є особою з інвалідністю (група інвалідності перша «Б») загального захворювання, довічно. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 509 від 04.03.2024 потребує забезпечення виробами медичного призначення, а саме підгузками для дорослих. Після отримання індивідуальної програми реабілітації двічі звертався до відповідача з проханням забезпечити його підгузками для дорослих, проте листами від 14.03.2024 № 12/2.03.24 та від 07.02.2025 № 61/2.03.25 у цьому йому було відмовлено. Вважає, що відсутність фінансування не може звільняти відповідача від встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» обов`язку. Обов`язок відповідача щодо забезпечення інвалідів технічними та іншими засобами є дійсним і безумовним. Відмовляючи йому у забезпеченні необхідними медичними виробами (підгузками для дорослих) відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Внаслідок такої протиправної поведінки відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у немайнових втратах, зокрема у душевних стражданнях (стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго, психічне напруження, переживання тощо). Заподіяну моральну шкоду у грошовому еквіваленті оцінює у 10000,00 гривень. Представник відповідача в особі генерального директора КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позовна заява не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування такої своєї позиції зазначив, що відповідно до п.3 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1301, питання забезпечення виробами медичного призначення осіб з інвалідністю закладами охорони здоров`я вирішуються індивідуально в межах затвердженого бюджету. Станом на теперішній час санітарно-гігієнічні вироби і матеріали (підгузки), які внесені до державного Реєстру оптово-відпускних цін на вироби медичного призначення, не можуть закуповуватися закладами охорони здоров`я у зв`язку з тим, що закупівельна ціна перевищує задекларовану оптово-відпускну. Укладеним між НСЗУ та КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 1518-Е125-Р000 не передбачено забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами. Заклад охорони здоров`я насамперед повинен врахувати усі витрати, необхідні для надання первинної медичної допомоги, а тільки потім планувати використання коштів для іншої додаткової мети. Крім цього, Любомльська міська рада, як головний розпорядник коштів, не проводить закупки медикаментів, медичних виробів для підпорядкованих лікувальних закладів, а має лише розподіляти кошти по підвідомчим розпорядникам бюджетних коштів та доводити їх у відповідності до постанови КМ України від 28.02.2002 №228. Розпорядники нижчого рівня самостійно здійснюють витрати в межах затверджених планів асигнувань у кошторисах, виходячи із потреб у забезпеченні пріоритетних заходів та з урахуванням необхідних платежів. Тобто, комунальні заклади охорони здоров`я в межах затверджених асигнувань по КЕКВ 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали» самостійно приймають рішення яким чином витрачати кошти, однак враховуючи, що у звітному періоді 2024/2025 р. КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради не отримувало цільового фінансування на забезпечення підгузками осіб з інвалідністю, тому видати їх позивачу немає правових і матеріально-фінансових можливостей. Вимогу позивача про забезпечення його підгузками довічно вважає такою, що не відповідає чинному законодавству, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено безстрокової гарантії забезпечення певними засобами без медичного супроводу та обліку. Стосовно заявленої моральної шкоди, то дану вимогу вважає не доведеною і не підтвердженою належними доказами. Позивач на розгляд справи в суд не з`явився, свої права та інтереси доручив представляти адвокату Клімук Н.А. Представник позивача в судовому засіданні 16.09.2025 позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 16.09.2025 висловила позицію, аналогічну поданому відзиву на позовну заяву, та просила відмовити у задоволенні позову. Від третьої особи Любомльської міської ради в канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ради. У заяві висловлено позицію про невизнання позову та підтримання відзиву відповідача. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю першої «Б» групи загального захворювання довічно, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 389259 від 17.11.2016. У позивача констатований діагноз МКХ-10: основний G82.14 спастична параплегія, повна, хронічна. Наслідки перелому хребта у вигляді повної хронічної параплегії, не тримання сечі внаслідок ДТП, про що зазначено у виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 7350 від 13.05.2025. На підставі\~довідки до\~акта огляду\~МСЕК позивачу\~розроблена Індивідуальна\~програма реабілітації\~інваліда №\~509 від 04.03.2024, відповідно до якої для компенсації обмеженої життєдіяльності він потребує забезпечення підгузками. Згідно із витягом з реєстру Любомльської територіальної громади позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Перебування позивача на обліку в КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради відповідачем не заперечується. У березні 2024 року та в січні 2025 року позивач звертався до відповідача із заявами про забезпечення його підгузками відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда, на які отримав відповіді від 14.03.2024 № 12/2.03.24 та від 07.02.2025 № 61/2.03.25 про відсутність у КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради можливості задовольнити його прохання з причин незабезпеченості підприємства необхідними медичними виробами (підгузками для дорослих) через відсутність додаткового фінансування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів. Відповідно до\~затвердженого рішенням\~сесії Любомльської\~міської ради\~17.08.2023\~№42/5\~статуту КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради є закладом охорони здоров`я комунальним некомерційним підприємством, що надає медичну допомогу будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим статутом, а також вживає заходів із профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я. Власником та органом управління майном підприємства є територіальна громада в особі Любомльської міської ради. Предметом діяльності КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради, зокрема, є: медична практика з надання первинної та інших видів медичної допомоги населенню; закупівля, зберігання та використання ресурсів, необхідних для надання медичних послуг, зокрема лікарських засобів, обладнання та інвентарю (п.3.2 Статуту). Із затверджених керівництвом КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради 05.01.2024, 09.01.2025 та погоджених Любомльським міським головою планів використання бюджетних коштів на 2024 рік та на 2025 рік вбачається, що видатки на «медикаменти та перев`язувальні матеріали» із загального фонду у 2024 та 2025 роках становлять по 100000,00 грн на кожен рік. Між Національною службою здоров`я України (далі НСЗУ) як замовником та КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради як надавачем укладений договір № 1518-Е125-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (далі договір № 1518-Е125-Р000). У пункті 8 договору № 1518-Е125-Р000 визначено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Пунктом 15 договору № 1518-Е125-Р000 передбачено, що пацієнт набуває прав на отримання медичних послуг, пов`язаних з іншими видами медичної допомоги, крім первинної медичної допомоги, згідно з договором з моменту звернення до надавача за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, або лікуючого лікаря в порядку, встановленого МОЗ, або без такого направлення, якщо згідно із законодавством направлення лікаря не вимагається. Закон України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-XII) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами. У статті 37 Закону № 875-XII закріплено, що види матеріального забезпечення, медичної та іншої допомоги, а також соціальних та інших послуг, що надаються особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю, джерела їх фінансування встановлюються законом. Допомога та послуги надаються на умовах та в порядку, визначених Кабінетом Міністрів України Особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, допоміжні засоби реабілітації, медичні вироби, а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом (ст.38 Закону № 875-XII). У статті 1 Закону України від 06.10.2005 № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 2961-IV) визначено, що індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку і місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здатності особи до виконання певних видів діяльності, в якій також зазначаються види діяльності, протипоказані особі з інвалідністю для здійснення трудової діяльності, визначені у рекомендаціях за результатами комплексної оцінки обмежень життєдіяльності особи. У статті 23 Закону № 2961-IV прописано про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, зокрема: Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю формується за результатами комплексної оцінки обмежень життєдіяльності особи та складається з окремих частин, що відображають результати комплексної оцінки обмежень життєдіяльності особи у сфері охорони здоров`я, соціальній, освітній cферах, сфері зайнятості та сфері фізичної культури та спорту (ч.1 ст.23 Закону № 2961-IV). Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю має містити індивідуальний перелік компенсаторів обмежень життєдіяльності особи, надання яких має забезпечити повноцінне життя та соціальну активність особи з інвалідністю. Забезпечення реалізації та фінансування заходів, передбачених індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю, може здійснюватися в рамках гарантованих державою послуг за рахунок коштів державного бюджету, загальнообов`язкового державного соціального страхування, місцевих бюджетів, коштів роботодавців та з інших джерел, не заборонених законодавством (ч.4 ст.23 Закону № 2961-IV). Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними закладами, підприємствами, установами, організаціями, в яких навчається, працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності (ч.8 ст.23 Закону № 2961-IV). Держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію. Технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю є: … спеціальні засоби для самообслуговування та догляду; … (ст.26 Закону № 2961-IV). На реалізацією таких законодавчих гарантій для осіб з інвалідністю Кабінет Міністрів України постановою від 03.12.2009 №1301 затвердив Порядок забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших окремих категорій населення медичними виробами та іншими засобами (далі Порядок №1301). Відповідно до пункту 2 Порядку №1301 до медичних виробів, якими безоплатно забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та визначені категорії осіб через структурні підрозділи з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (далі - структурні підрозділи з питань охорони здоров`я), належать, зокрема, підгузки (дитячі, дорослі) з розрахунку 120 штук на 1 місяць. Забезпечення осіб з інвалідністю медичними виробами здійснюється на підставі індивідуальної програми реабілітації, оформленої медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) або рекомендацій (які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю) у зв`язку з прийнятим рішенням експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновком лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) щодо забезпечення медичними виробами (для осіб з інвалідністю, група інвалідності яких встановлена до 1 січня 2007 р., - безстроково або строк дії якої не закінчився), визначених категорій осіб - на підставі висновку ЛКК або військово-лікарської (лікарсько-експертної), медичної (військово-лікарської) комісії (далі - ВЛК), лікарсько-експертної комісії (далі - ЛЕК) за рахунок та в межах коштів державного (у тому числі в рамках державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення) та місцевих бюджетів, передбачених на зазначену мету, та інших не заборонених джерел фінансування (п.3 Порядку №1301). Структурні підрозділи з питань охорони здоров`я подають щороку до 15 березня до МОЗ звіт за формою, затвердженою МОЗ, про кількість осіб, які перебувають на обліку, та тих, що зняті з обліку відповідно до пункту 13 цього Порядку, а також інформацію про кількість одержаних структурними підрозділами з питань охорони здоров`я медичних виробів, їх вартість, кількість виданих медичних виробів, а також про їх залишок на початок та кінець звітного періоду (п.14 Порядку №1301). Структурні підрозділи з питань охорони здоров`я забезпечують медичним виробом осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та визначені категорії осіб через заклади охорони здоров`я, які визначають структурні підрозділи з питань охорони здоров`я, установи попереднього ув`язнення або відбування покарання (п.16 Порядку №1301). Заклади охорони здоров`я забезпечують осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та визначені категорії осіб медичними виробами на підставі відомості для забезпечення особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю та визначених категорій осіб медичними виробами за формою, затвердженою МОЗ, наданої структурним підрозділом з питань охорони здоров`я, в якій зазначають, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові особи, для якої призначений медичний виріб, тип (вид) медичного виробу (п.17 Порядку №1301). Відповідно до\~статті 10\~Закону № 875-XII фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, місцевих бюджетів, а також органами місцевого самоврядування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів. За змістом ст.11 Закону № 2961-IV місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами створюють умови для забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, виходячи з їхніх потреб та відповідно до рекомендацій медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, лікарсько-консультативних комісій, допоміжними засобами реабілітації, медичними виробами та реабілітаційними послугами відповідно до законодавства. Відповідно до ст.32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема: - управління закладами освіти, охорони здоров`я, …, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; - забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» визначено, що установа незалежно від того, чи веде вона бухгалтерський облік самостійно, чи обслуговується централізованою бухгалтерією, для забезпечення своєї діяльності складає кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису за кожною виконуваною нею бюджетною програмою, а заклади фахової передвищої та вищої освіти, наукові установи та заклади охорони здоров`я також плани використання бюджетних коштів та помісячні плани використання бюджетних коштів. Аналіз чинного законодавства України свідчить, що держава взяла на себе обов`язок і гарантує забезпечення осіб з інвалідністю медичними виробами, до складу яких входять підгузки, як компенсаторів обмежень життєдіяльності особи, які мають забезпечити повноцінне життя та соціальну активність особи з інвалідністю. Реалізація таких\~гарантій безпосередньо\~здійснюється через\~заклади охорони здоров`я, а їх фінансування - за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, місцевих бюджетів, а також органами місцевого самоврядування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів. В той же час комунальні заклади охорони здоров`я є розпорядниками нижчого рівня, складають кошториси та надають їх на затвердження до відповідного уповноваженого органу, самостійно здійснюють витрати в межах затверджених планів асигнувань у кошторисах, виходячи з потреби у забезпеченні пріоритетних заходів та з урахуванням необхідних платежів. Тому, питання забезпечення виробами медичного призначення осіб з інвалідністю в межах затвердженого бюджету вирішується безпосередньо відповідними закладами охорони здоров`я. Обрана відповідачем позиція у спірних правовідносин, що викладена в адресованих позивачу відповідях та відзиві на позовну заяву, по своїй суті фактично унеможливлює реалізацію визначених законодавством гарантій для осіб з інвалідністю щодо їх безкоштовного забезпечення необхідними медичними виробами (засобами). Суд звертає увагу, що головні розпорядники коштів при затверджені бюджетів на ті чи інші потреби і виділення для цього коштів перш за все повинні володіти відповідною обґрунтованою інформацією про такі потреби і необхідність виділення для цього коштів, їх розміру. Адже, невиділення коштів може бути лише простим банальним наслідком не внесення відповідного бюджетного запиту на розгляд компетентного органу. Відповідач у цій справі, посилаючись на відсутність фінансування, не надав суду жодного доказу, який би підтверджував вжиті ним заходи з метою забезпечення потреб позивача. Зокрема, не надано доказів звернення відповідача до Національної служби здоров`я України та до Любомльської міської ради із запитами про необхідність виділення коштів для виконання визначених Законами України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» та «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» гарантій для осіб з інвалідністю щодо безкоштовного забезпечення медичними виробами. Вперше позивач звернувся до КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради у березні 2024 року, тому уже після цього звернення відповідач мав би вживати усіх необхідних і можливих дієвих заходів задля вирішення даного питання. Проте жодних таких дій відповідач не вживав, у тому числі не ініціював заходів для планування виділення коштів на 2025 рік компетентними органами. Така поведінка відповідача характеризується очевидною бездіяльністю. Крім цього, суд погоджується із доводами позивача про те, що відсутність бюджетних коштів не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку щодо забезпечення виробами медичного призначення. В рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що бездіяльність КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради по забезпеченню виконання вимог Порядку №1301 щодо забезпечення позивача виробами медичного призначення (підгузками для дорослих) знайшла своє підтвердження, тому її слід визнати протиправною та зобов`язати відповідача забезпечувати позивача зазначеними виробами медичного призначення у кількості, визначеній пунктом 2 Порядку №1301. Водночас суд повністю погоджується із доводами представника відповідача про відсутність підстав для довічного зобов`язання КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради забезпечувати позивача підгузками. У цій частині вимог суд враховує положення пункту 13 Порядку №1301 та вважає, що забезпечення позивача підгузками зі сторони КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради має відбуватися на період перебування позивача на обліку у відповідача або до дати анулювання відповідного медичного призначення. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач вказує, що бездіяльність відповідача завдала йому душевних страждань. Однак, позивач не довів належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами того, що його негативні емоції досягли рівня страждання, які заподіяли йому моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при ви-значенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, суд вважає, що у даному випадку сам факт визнання порушеного права і його відновлення є достатнім для справедливої сатисфакції, тому вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору та часткове задоволення позову, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за задоволеною вимогою.

Outcome: partial