Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

11 листопада 2021 року [PERSON] пред`явив до суду позов до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 43069,22 гривень без утримання податку та обов`язкових платежів; стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки виплати належних звільненому працівникові сум з 19 липня 2021 року по дату розгляду позовної заяви по суті. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він офіційно працював в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаді начальника відділу господарського та матеріально-технічного забезпечення з 21.12.2010 року (наказ №331-кс від 21.12.2010 року). 19 липня 2021 року [PERSON] було звільнено в зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №24-кс від 19.07.2021 року). Вищевказана ліквідація відбулася відповідно до наказу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 06.04.2021 № 27 «Про припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру» за погодженням Держгеокадастру щодо припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Відповідно до положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» затвердженого наказом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 06.02.2019 № 6, ліквідована філія не мала статусу юридичної особи тa являлась лише відокремленим підрозділом підприємства, звітувала перед Центром ДЗК за показниками господарської та фінансової діяльності, в тому числі про виплати заробітної плати, а за п. 6.10 Положення передбачена відповідальність генерального директора Центру ДЗК в частині нарахування та виплат заробітної плати працівникам структурних підрозділів. На час звільнення у Відповідача мала місце заборгованість перед Позивачем по заробітній платі у сумі 43069,22 грн., що підтверджується довідкою директора ХРФ ДП «ЦЗК» від 14.09.2021 року. У колективному зверненні до генерального директора Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 08.09.2021 року звільненими працівниками ХРФ ДП «ЦДЗК» було вказано суми заборгованості по кожному працівникові окремо, відповідні реквізити, необхідні для перерахунку боргу та контактні дані, але дієвих заходів Відповідачем не вжито. Таким чином, на день звільнення Позивача -19 липня 2021 року, заборгованість по виплаті заробітної плати становила 43069 грн. 22 коп., яка дотепер Відповідачем не погашена. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 29 грудня 2021 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що відповідачем прийнято рішення про припинення Харківської регіональної філії Центру ДЗК, оформлене наказом №27 від 06.04.2021 року. Приймаючи дане рішення посадові особи ДП «Центр ДЗК» свідомо взяли на себе зобов`язання з погашення боргів філії, оскільки єдиним джерелом отримання коштів для філії є її господарська діяльність. Фактично вести господарську діяльність філія позбавлена можливості з червня 2021 року. Відсутність у відповідача інформації щодо заборгованості із заробітної плати в ХРФ ДП «Центр ДЗК» не є доказами відсутності такої заборгованості. Видаючи наказ №27 від 06.04.2021 року відповідач вже тоді мав обов`язок вжити заходи із з`ясування наявності або відсутності заборгованості зі заробітньої плати, але цього на час звільнення позивача зроблено не було. 04 січня 2022 року на адресу суду від представника відповідача Мукомела Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Харківська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» перебуває в стані припинення, наказ ДП «Центр ДЗК» від 06.04.2021 року №27. Про існування заборгованості із виплати заробітньої плати при звільненні відповідачу вперше стало відомо з колективного звернення працівників філії від 08.09.2021 року. Підтвердити або спростувати наявність заборгованості відповідач не міг, тим більше виплатити зазначені у зверненні суми, оскільки на дату звернення у Центрі ДЗК відсутні первинні документи, згідно якими можна було фактично встановити відсутність або наявність заборгованості. Також, про заборгованість заробітної плати при звільненні зазначену у заяві Позивачем, Відповідачу стало відомо із колективного звернення колишніх працівників Філії, яке надійшло на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України (вх. №Кол-701 від 20.10.2021). Звернення переадресоване через Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (орган управління Центру Д3К). Згідно з п. 6.6.2 та 6.6.14 Розділу VI Положення про філію Центру ДЗК, затвердженого наказом Центру ДЗК від 06.02.2019 №6 (далі - Положення) директор філії Центру ДЗК розпоряджається коштами на поточних рахунках Філії Центру ДЗК, забезпечує їх цільове та ефективне використання, вирішує кадрові питання та врегульовує трудові відносини з працівниками Філії Центру ДЗК. Відповідно до п. 6.8. Розділу VI Положення Директор Філії Центру ДЗК несе персональну відповідальність за: порушення вимог чинного законодавства України, Статуту Підприємства, колективного договору Підприємства, локальних нормативних актів Підприємства, Положення; негативні результати діяльності Філії Центру ДЗК, невиконання фінансового плану, плану доходів та витрат філії; нанесення матеріальних збитків в межах, визначених чинним трудовим і цивільним законодавством України; несвоєчасність виплати заробітної плати працівникам Філії Центру ДЗК, сплати податків, зборів та інших обов?язкових платежів. Директор Харківської регіональної філії Центру ДЗК був звільнений 23.09.2021 року. Отже, в першу чергу звернення від 08.09.2021 мало бути адресуватися до Харківської регіональної філії Центру ДЗК, а саме директору Філії котрий на той час був керівником філії і допустив звільнення працівників без належного розрахунку (як це зазначено у позовній заяві). 03.02.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив наступне. Відповідачем прийнято рішення про припинення Харківської регіональної філії Центру ДЗК, оформлене наказом №27 від 06.04.2021 року. Слід заначити, що приймаючи дане рішення посадові особи ДП «Центр ДЗК» свідомо взяли на себе зобов?язання з погашення боргів Філії, оскільки єдиним джерелом отримання коштів для Філії є її господарська діяльність. Фактично вести господарську діяльність Філія позбавлена можливості з червня 2021 року. При цьому, при винесенні рішення про припинення Філії від 26.04.2021 №627 не дотримано вимоги п.п. 3.8, 3.12 Колективного Договору ДП «Центр ДЗК» на 2021-2026рр. (реєстраційний номер 159-20 від 29.12.2020). Так, згідно з п. 3.8 у разі виникнення об?єктивних причин звільнення працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, письмово інформувати профспілкову організацію не пізніше як за 3 місяці про причини й обсяги скорочень, терміни звільнень, спеціальності й кваліфікацію працівників, які будуть вивільнятися, а також проводити консультації з профспілковою організацією щодо вжиття заходів і пошуку можливостей працевлаштування цих працівників. Відсутність у Відповідача інформації щодо заборгованості із заробітної плати в ХРФ ДП «ЦЗК», не є доказами відсутності такої заборгованості, а також не позбавляють Відповідача обов?язку виконання вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України та проведення повного розрахунку при звільненні Позивача, оскільки рішення про ліквідацією Харківської філії прийнято безпосередньо Відповідачем. При цьому, Філією щомісячно подавалась відповідна звітність про надходження коштів, нарахування заробітної плати всім працівникам. Відповідачем не надано будь-яких доказів про відсутність у нього інформації, про ненадання Філією відповідної звітності, про вжиття заходів до посадових осіб Філії у зв?язку з неподанням звітності тощо. Крім того, навіть, у випадку відсутності інформації про заборгованість у ДП «Центр ДЗК», посадові особи держпідприємства зобов?язані були вжити заходів до отримання таких даних, до приведення у відповідність обліку заробітної плати вимогам законодавства. Видаючи 06.04.2021 наказ № 27 Відповідач вже тоді мав обов?язок вжити заходи із з?ясування наявності або відсутності заборгованості із заробітної плати, але цього на час звільнення позивача не зроблено. З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу передано в провадження суді [PERSON] 3 5 року дану справу прийнято до провадження судді Лук`яненко С.А. та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 10.01.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» від представника відповідача Ніколаєнко Н.О. на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Відповідачем 22.12.2021 року надіслано суду відзив на позовну заяву у даній справі та наразі Центр ДЗК вважає за доцільне надати суду додаткові пояснення. Так, представником відповідача зазначено наступне. Філія Центру ДЗК з якою Позивач перебував у трудових відносинах, знаходиться в стані припинення, відповідно до наказу Центру ДЗК від 06.04.2021 № 27. Позивач особисто не звертався до юридичної особи Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», відокремленим підрозділом, якої є Філія Центру ДЗК, з вимогою про погашення заборгованості, що утворилася в наслідок невиплати коштів при його звільненні. Директор Харківської регіональної філії Центру ДЗК був звільнений 23.09.2021 року. У підпункті 2 пункту 6.10 Положення про філію Центру ДЗК визначено, що Генеральний директор Центру ДЗК має право (не обов`язок): у разі наявності в діях керівництва Філії Центру ДЗК чи її працівників порушень вимог Статуту Підприємства, колективного договору Підприємства або чинного законодавства України приймати рішення щодо ведення бухгалтерського та податкового обліку Філії Центру ДЗК, управлінням майном, розпорядження поточними рахунками Філії Центру ДЗК, нарахування та виплати заробітної плати працівникам Філії Центру ДЗК, вирішення кадрових та інших питань діяльності Філії Центру ДЗК. Відповідно до пп. 11 п.6.6 розділу VI «Управління Філією Центру ДЗК» Положення Положення про філію Центру ДЗК саме до повноважень директора Філії Центру ДЗК належить забезпечення нарахування та виплати заробітної плати працівникам Філії Центру ДЗК. Всі працівники Філії Центру ДЗК, в тому числі і працівники відповідальні за нарахування та виплату заробітної плати звільнилися. Станом на сьогоднішній день розмір невиплаченої заробітної плати [PERSON] , що підлягає оплаті з урахуванням податків і зборів, що зобов`язане сплачувати Підприємство, як податковий агент, за найманого працівника складає 43 069,22 грн. Cередньоденний розмір заробітної плати за останні два календарних місяця роботи, що передують звільненню складає 500,03 грн. Крім того, Позивач просить Суд стягнути з Центру ДЗК середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум з 19 липня 2021 року по дату розгляду позовної заяви по суті. Центр ДЗК з урахуванням низки об`єктивних причин, просить Суд при ухваленні рішення зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню в судовому порядку. Стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні значно збільшує поточну заборгованість із заробітної плати та є надмірним фінансовим навантаженням на Підприємство. Майновий тягар відповідних виплат унеможливлює виконання Відповідачем зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки його виплати, який підлягає стягненню на користь Позивача, на думку Відповідача необхідно врахувати, що період затримки остаточного розрахунку складає понад 24 місяців, і викликаний насамперед невиконанням своїх посадових обов`язків директором Філії, яка є роботодавцем Позивача та надто скрутним фінансовим становищем Центру ДЗК. 19 березня 2024 року позивачем направлено до суду додаткові пояснення по суті позовних вимог, зауважив, що існує ряд рішень судів першої та апеляційної інстанції м.Харкова щодо задоволення позовних вимог у подібних правовідносинах. Зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19 липня 2021 року по 18 січня 2022 року включно, який дорівнює добутку середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за час затримки і визначається як 500,03 грн. х 127 днів = 6350,81. Так, позивач зазначає, що просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті заробітньої плати в суми 43069,22 грн без утримання податку та обов`язкових платежів та середній заробіток за весь час затримки виплати належних звільненому працівнику сум з 19 липня 2021 року по 18 січня 2022 року у сумі 63503,81 грн. У судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, в матеріалах справи від останніх містяться заяви про розгляд справи за їх відсутності з врахуванням усіх наданих письмових пояснень. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Позивач [PERSON] з 21.12.2010 року працював у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаді начальника відділу господарського та метеріально-технічного забезпечення, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно наказу директора Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» Стасевського Л., 19 липня 2021 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі ч.1\~ст. 40 КЗпП України. Згідно довідки Харківської регіональної філії Центру ДЗК від 14.09.2021 року, заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 43069,22 грн. в тому числі за травень 2021 року 1700,00 грн, за червень 2021 року 7711,90 грн, за липень 2021 року 33657,32 грн. Середньомісячна заробітна плата за останні два календарних місяці роботи, що передує звільненню складає 9500,57 грн. Середньоденний розмір заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передує звільненню складає\~500,03 грн. Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. З урахуванням вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Далі встановлено, що наказом № 27 від 06.04.2021 року в.о. генерального директора ДП «Центр ДЗК» було вирішено припинити Харківську регіональну філію Центру ДЗК. Також вказаним Наказом було утворено комісію з припинення Філії , яка здійснює управління справами Філії для завершення процедури ліквідації. Згідно п. 1.2, 1.3 Положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Харківська регіональна філія Центру ДЗК є відокремленим підрозділом Центру ДЗК та у своїй діяльності підпорядковується Підприємству в особі генерального директора Центру ДЗК. Згідно п. 3.1. вказаного Положення Філія Центру ДЗК не має статусу юридичної особи, є відокремленим підрозділом Підприємства, діє від імені та його інтересах. Як вбачається з матеріалів справи Положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», наказу № 27 від 06.04.2021 року в.о. генерального директора ДП «Центр ДЗК» та пояснень представника відповідача ДП «Центр ДЗК» є правонаступником Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Відповідно до статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у сумі 43069,22 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, суд зазначає наступне. За ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233\~Кодексу законів\~про працю\~України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст.\~47\~КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 p. у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13. Вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої ст. 117\~КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб`єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, щонайменше тим, що звільнилися з роботи. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117\~Кодексу законів\~про працю\~України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст.\~27\~Закону України\~"Про\~оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Оцінивши в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що позивач звільнений за п.1 ст.40 КзПП України, на момент його звільнення 19 липня 2021 заборгованість по заробітній платі становила 43069,22 грн.\~Позивачу на час звернення до суду вказана заборгованість виплачена не була. Початок повномасштабної військової агресії з боку Російської Федерації та введення у зв`язку з цим воєнного стану на території України, який й досі триває, унеможливили розгляд справи у строки, передбачені ЦПК України, тому при визначенні розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, суд враховує процесуальну поведінку сторін до 24.02.2022 та після відновлення роботи суду в звичайному режимі. Позивач не надав обґрунтування ймовірного розміру своїх майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні. Тому з метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, враховуючи предмет позовних вимог та залежність їх розміру від часу постановлення рішення у зв`язку з не проведенням розрахунку відповідачем, об`єктивні обставини, що виникли, суд дійшов висновку, що встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] до 43069,22 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладається на відповідача. На підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 863,20 грн., виходячи з розрахунку: що 1% від суми заявлених вимог складає 1065,74 грн., 86138,44 гривень (розмір задоволених позовних вимог) х 100% / 106573,03 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 81%; 1065,74 грн. (сума судового збору) х 81% / 100% = 863,20 грн. Враховуючи вимоги ст.\~430\~ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial