Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2025 року відповідач, ознайомившись з умовами кредитування, підписав заяву приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодився на наступні умови: відновлювальна кредитна лінія до 50000 грн.; картка «Універсальна»; строк кредитування 12 місяців з прологнацією; процентна ставка 42% річних; зі сплатою мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок; розмір мінімального обов`язкового платежу 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого кредиту в строк, встановлюються за домовленістю між сторонами 60% від суми заборгованості. На підставі укладеного Договору відповідач отримала кредитну карту № [NUMBER] строк дії 11/27, картка «Універсальна». Відповідач користувалася кредитною карткою, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки, але припинила надавати вчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що підтверджується випискою по рахунку. Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення та відповідно до п.1.5 та п.2.1.1.2.12 Договору починаючи з 181 дня з моменту прострочення зобов`язання сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту які складають 60% для картки «Універсальна». У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість за кредитом, яка станом на 01.07.2025 рік складає 30374,93 грн., з яких 24112,71 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6262,22 грн. заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 21.08.2025 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в клопотанні просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За таких обставин, згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 25.01.2025 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Своїм підписом відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг та погодилася з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. Заявою про приєднання до Умов та правил надання послуг передбачено, зокрема відсоткова ставка за кредитом, розмір комісії, пені та штрафів за порушення кредитних зобов`язань тощо. За цим договором про надання банківських послуг відповідач отримала кредит у виді відновлювальної кредитної лінії, яка для карти «Універсальна» не перевищує 50000 грн. строком на 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка 42% річних. На виконання умов договору відповідачем було отримано кредитну картку № [NUMBER] строком до 07/27. Відповідно до виписки за договором б/н за період з 25.01.2021 року по 01.06.2025 року вбачається, що відповідач активно користувався кредитною карткою поповнював картку, проводив розрахунки в магазинах, тощо. Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором припинив виконувати вчасно, внаслідок чого банком нарахована заборгованість у розмірі 30374,93 грн., яка складається з: 24112,71 грн. заборгованість за кредитом; 6562,22 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~638\~ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч. 1 ст.\~634\~ЦК\~України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За статтями 526, 612\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Наявність угоди між сторонами підтверджується заявою позичальника та паспортом кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76-82\~ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83\~ЦПК\~України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. З розрахунків, наданих позивачем, судом встановлено, що починаючи з 25.01.2025 року відповідач активно користувався кредитними коштами та позивачем нараховувались відсотки за користування кредитом, однак використані кошти в повному обсязі позивач не повернув. На підставі наведеного, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем умов договору кредиту, а заборгованість в сумі 30374,93 грн., яка складається з: 24112,71 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6262,22 грн. заборгованість за простроченими відсотками, доведеною, та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно вимог ст.\~141\~ЦПК\~України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved