Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 27.01.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради, третя особа: [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в серпні місяці 2024 року помер [PERSON] , який є вітчимом позивачки. Померлий перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивачки [PERSON] з 28 вересня 1990 року. На день одруження матері та вітчима, позивачці було 20 років. Мати позивачки померла [INFO] . Позивачка, вітчим та матір позивачки з моменту реєстрації шлюбу у 1990 році усі разом почали проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належала матері позивачки. Позивачка, вітчим та матір позивачки були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки. Згідно паспорта громадянина України, мати позивачки була зареєстрована за вищевказаною адресою з 19 лютого 1965 року по день своєї смерті. Вітчим позивачки зареєструвався за вказаною адресою 01 березня 2023 року. Згідно паспорта громадянина України позивачка була зареєстрована у вищезазначеній квартирі з 31 серпня 2011 року по 13 лютого 2017 року. Ще за своє життя мати позивачки 19 травня 2008 року здійснила продаж 1/3 частки вищезазначеної квартири на користь своєї онуки (доньки позивачки) [PERSON] [INFO] на підставі договору купівлі-продажу. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 33-7151-ф/о від 14.01.2025 року, єдиною особою що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на день подання позовної заяви є лише [PERSON] . Після смерті матері позивачки [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка отримала право на спадщину на 1/2 частку вказаного спадкового майна. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 306068938 від 28.07.2022 року позивачка зареєструвала право власності на свою 1/2 частку у вказаній квартирі. Також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вітчим позивачки [PERSON] отримав право на спадщину на 1/2 частку у вказаній квартирі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 324175911 від 27.02.2023 року вітчим зареєстрував право власності на свою 1/3 частку у вказаній квартирі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] . За життя вітчим позивачки заповіт не складав. Спадкоємців за законом після його смерті, які б перебували із померлим у кровному спорідненні, не має. Позивачка є спадкоємицею четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України, до якої належать особи, що спільно проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивачка проживала однією сім`єю з вітчимом з яким мали спільний побут, права та обов`язки понад п`ять років до відкриття спадщини. Вона завжди піклувалася про вітчима і відносилась до нього як до рідного батька, доглядала його, оскільки останній через тяжку атеросклеротичну ішемічну хворобу серця потребував постійної сторонньої допомоги. Саме позивачка організовувала, здійснювала та оплачувала послуги щодо поховання вітчима. Позивачка, після смерті вітчима, в межах встановленого законом шестимісячного строку, звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Доскаленко Руслани Олегівни. На підставі вказаної заяви нотаріусом було заведено спадкову справу № 2/2025 та видано витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 79685774 від 13.01.2025 року. Однак, листом № 7/02-14 від 14.01.2025 року нотаріус повідомила позивачку про те, що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із не наданням документів, що підтверджують її родинні відносини із померлим. Тому позивачка змушена звернутися за захистом своїх спадкових прав до суду з даною позовною заявою та просить суд встановити факт того, що позивачка проживала однією сім`єю разом з вітчимом понад 5 років та визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . 28.01.2025 року та 29.01.2025 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці. Матеріали позову суддя отримала 30.01.2025 року. Ухвалою суду від 30.01.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Недоліки позову були усунуті 31.01.2025 року. Зазначену заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву суддя отримала 03.02.2025 року. 04.02.2025 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці. Ухвалою суду від 10.02.2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 31.03.2025 року. Разом з уточненим позовом представником позивачки було надано клопотання, в якому просив витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Доскаленко Руслани Олегівни належним чином завірену копію спадкової справи № 2/2025, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У підготовче засідання 31.03.2025 року сторони не з`явилися, [INFO] [PERSON] надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглядати за її відсутністю. Розгляд справи відкладено на 12.05.2025 року. Ухвалою суду від 31.03.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Доскаленко Руслани Олегівни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 2/2025 заведеної до майна померлого у серпні 2024 року [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.08.2024 року, актовий запис № 6485). До суду 18.04.2025 року на виконання ухвали суду від 31.03.2025 року від приватного нотаріуса ОМНО Доскаленко Р.О. надійшла копія спадкової справи № 2/2025 після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . У підготовче засідання 12.05.2025 року [PERSON] не з`явилася, її представник - адвокат Скиба Є.А. надав суду заяву, в якій просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. Справу просив розглядати за відсутністю сторони позивачки. 18.02.2025 року Верба-Савченко М.О. надала заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглядати за її відсутністю Представник Одеської міської ради відзив суду не надавав. Ухвалою суду від 12.05.2025 року у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 19.06.2025 року. У судове засідання 19.06.2025 року з`явився представник [PERSON] - адвокат Скиба Є.А. 18.02.2025 року [PERSON] надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглядати за її відсутністю. ОМР про причини неявки суд не повідомила. Протокольною ухвалою суд згідно ч. 2 ст. 222 ЦПК України у зв`язку з першою неявкою відповідача та третьої особи відклав судове засідання для їх повторного виклику на 22.07.2025 року. У зв`язку з замінуванням Приморського районного суду м. Одеси та евакуацією співробітників суду розгляд справи, призначений на 22.07.2025 року, відкладено на 23.09.2025 року. У судове засідання 23.09.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від представника [PERSON] - адвоката Скиба Є.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, не заперечував проти винесення заочного рішення суду, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. 18.02.2025 року Верба-Савченко М.О. надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглядати за її відсутністю. Одеська міська рада у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяв по суті справи не надала. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, та у зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. з 30.09.2025 року по 07.10.2025 року, датою складення цього судового рішення є 08.10.2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала матері позивачки [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 04.11.1996 року за № 7-10214, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі № 201пр, на сторінці № 106, за № 466, реєстраційний № 22683695. (а.с. 23) 19.05.2008 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. був нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (донька позивачки), 1/3 частини квартири під [ADDRESS] . Договір зареєстровано в реєстрі за № 7-2041 (а.с. 24) Між [PERSON] та [PERSON] 28.09.1990р. був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 03.11.2021 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 678 (а.с. 18). На день одруження матері та вітчима, позивачці було 20 років. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15.01.1996 року Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл., мати позивачки [PERSON] була зареєстрована з 19.02.1965 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18зв.-19) Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] , місце смерті: с. Тетерівка, Жашківський район, Черкаська обл., Україна, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.06.2021 року, Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 295 (а.с. 19зв.) Згідно Довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи від 02.12.2021 року, [PERSON] була знята з реєстрації 02.12.2021 року у зв`язку з її смертю. (а.с. 20) Після смерті матері позивачки [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (номер у спадковому реєстрі 69521265), виданого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П., позивачка отримала право на спадщину на 1/2 частку від спадкового майна (2/3) квартири під [ADDRESS] . (а.с. 26) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 306068938 від 28.07.2022 року позивачка є власником 1/2 частки квартири під [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (номер у спадковому реєстрі 69521246), виданого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П., [PERSON] отримав право на спадщину на 1/2 частку від спадкового майна (2/3) квартири під [ADDRESS] . (а.с. 28зв.) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 324175911 від 27.02.2023 року [PERSON] є власником 1/3 частки квартири під [ADDRESS] . (а.с. 30). У серпні місяці 2024 року у м. Одеса помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 19.08.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 6485, який є вітчимом позивачки - [PERSON] . (а.с. 20зв.) Позивачка організовувала, здійснювала та оплачувала послуги щодо поховання вітчима, що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання № 139201 від 24.08.2024 року та фіскальним чеком № 006 від 24.08.2024 року (а.с. 31зв.-32) [PERSON] був зареєстрований з 01.03.2023 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № Р1-32276-ф/л від 01.03.2023 року. (а.с. 21) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не складав. Позивачка, після смерті [PERSON] , в межах встановленого законом шестимісячного строку, звернулась 13.01.2025 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Доскаленко Руслани Олегівни. (а.с. 67) На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом ОМНО Доскаленко Р.О. 13.01.2023 року було заведено спадкову справу № 2/2025 (а.с. 66-94). Листом № 7/02-14 від 14.01.2025 року приватний нотаріус ОМНО Доскаленко Р.О. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із не наданням документів, що підтверджують родинні відносини із померлим та роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх прав. (а.с. 21зв.-22) Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 33-7151-ф/о від 14.01.2025 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON] . (а.с. 17зв.) Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.12.2003 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, [PERSON] була зареєстрована з 31.08.2011 року по 13.02.20217 року за адресою: [ADDRESS] . Підставою для встановлення факту позивачка зазначає наступне: вона, вітчим та матір позивачки були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вона проживала однією сім`єю з вітчимом з яким мали спільний побут, права та обов`язки понад п`ять років до відкриття спадщини. Вона завжди піклувалася про вітчима і відносилась до нього як до рідного батька, доглядала його, оскільки останній через тяжку атеросклеротичну ішемічну хворобу серця потребував постійної сторонньої допомоги. Саме позивачка організовувала, здійснювала та оплачувала послуги щодо поховання вітчима. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно абз. 5 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10.10.2019 року у справі № 520/8495/17, від 17.10.2019 року у справі № 712/1294/17, від 31.03.2022 року у справі № 461/4532/20, від 12.01.2023 року у справі № 754/6012/21, від 20.02.2023 року у справі № 520/11160/18. За змістом ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування в даній справі є встановлення двох юридичних фактів: - проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем; - тривалість такого проживання. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Звертаючись з даним позовом, позивачкою не надано належних та достовірних доказів про те, що вона з померлим [PERSON] вела спільне господарство, що вони проживання однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг. Суд вважає, що надані позивачкою Договорів-замовлення на організацію та проведення поховання № 139201 від 24.08.2024 року та фіскальний чек № 006 від 24.08.2024 року (а.с. 31зв.-32) не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не можуть свідчити про факт постійного проживання позивачки та померлого на момент його смерті. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Надавши належну правову оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження її проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, урахувавши факт проживання зазначених осіб за різними адресами, відсутність спільного побуту, бюджету, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність усталених стосунків, взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю у розумінні положень ст. 1264 ЦК України, оскільки недоведено у них спільного побуту і виникнення взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, у зв`язку з недоведеністю. Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно, то оскільки суд відмовив у вимозі про встановлення факту проживання однією сім`єю, і враховуючи що, така вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed