Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернулась з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати, в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 133 333 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 36\~860,89 грн.; відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», займаючи посаду контролера вимірювальних приладів та спеціального інструменту. Декілька останніх років Відповідач не виконує свої зобов`язання зі сплати заробітної плати в повному обсязі, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до Довідки №138/47 від 18.03.2025 року, відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі станом на 18.03.2025 року у сумі 133 333 грн. Відповідно до положення ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 36\~860,89 грн., у зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 27\~серпня 2025\~року на\~адресу суду\~від Державного\~підприємства «Виробниче\~об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод ім.\~О.М.\~Макарова» надійшов\~відзив на\~позовну заяву\~в якому\~представник відповідача\~просив відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог\~у повному\~обсязі,\~посилаючись на\~наступне.\~На протязі\~2019-2023\~років та\~на даний\~час підприємство\~працює в\~одноденному режимі\~роботи.\~З 28.02.2022\~р.\~і до\~01.09.2022\~р.\~підприємство знаходилось\~на простої,\~що підтверджується\~відповідними наказами.\~З січня\~2023\~року підприємство\~працює в\~одноденному режимі\~роботи.\~Представник відповідача\~просив врахувати\~ситуацію,\~яка склалася\~внаслідок війни,\~і поставила\~завод на\~межу виживання,\~оскільки наявна\~заборгованість з\~вересня 2020\~року по\~заробітній платі\~працівникам складає\~понад 130,5\~млн.\~гривень,\~відсутність обігових\~коштів,\~одноденний режим\~роботи на\~протязі 2019-2023\~років.\~При цьому\~підприємство має\~врахувати не\~тільки інтереси\~окремого працівника,\~але й\~інтереси інших\~працівників,\~забезпечити можливість\~функціонування підприємства.\~Окрім того,\~представник відповідача\~вказує,\~що позивачем\~пропущено строк\~звернення до\~суду.\~В підтвердження\~того,\~що підприємство\~у разі\~порушення строків\~виплати заробітної\~плати у\~місяці виплати\~нараховує компенсацію,\~представник надає\~копії розрахункових\~листів працівників,\~де по\~виду оплат\~329\~«Сума компенсації\~працівникам за\~затримку виплати\~заробітної плати»\~проведено нарахування\~суми компенсації\~у разі\~виплати заборгованості\~по заробітній\~платі. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. представник відповідача зазначає, що позивач не обґрунтовує стягнення даної суми, а також не додає до позовної заяви ніяких доказів щодо їх сплати, адже підтвердженням факту оплати адвокатських послуг являється не договір та Акт виконаних робіт, а квитанція на оплату відповідних послуг, що підтверджує факт оплати саме заявленої у позові суми. Тому відповідач вважає дану вимогу необґрунтованою, документально нічим не підтвердженою, і як наслідок неправомірною та такою що підлягає відхиленню. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», що підтверджується копією трудової книжки заповненої 06 липня 1971 року на ім`я [PERSON] (а.с.11). Звернувшись до суду, позивач зазначала, що відповідач не в повному обсязі виплачував нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 133 333 грн. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства та колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою частини 1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містяться і у частині 1 ст.115 КЗпП України. Проте, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану заробітну плату. Згідно ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№138/102 від 15 серпня 2025 року, наданої відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, [PERSON] не виплачена заробітна плата становить 161\~266 грн, у т.ч. по місяцям: за липень 2021 року 5364 грн.; за серпень 2021 року 5204 грн.; за вересень 2021 року 6021 грн.; за жовтень 2021 року 4377 грн.; за листопад 5814 грн.; за грудень 2021 року 5649 грн.; за січень 2022 року 4683 грн.; за лютий 2022 року 5836 грн.; за березень 2022 року 902 грн.; за квітень 2022 року 1273 грн.; за березень 2023 року 6290 грн.; за квітень 2023 року 4554 грн.; за липень 2023 року 2247 грн.; за серпень 2023 року 3075 грн.; за вересень 2023 року 4270 грн.; за грудень 2023 року 2233 грн.; за лютий 2024 року 7381 грн.; за березень 2024 року 5450 грн.; за квітень 2024 року 6146 грн.; за травень 2024 року 6131 грн.; за червень 2024 року 6643 грн.; за липень 2024 року 5791 грн.; за серпень 2024 року 4982 грн.; за вересень 2024 року 7455 грн.; за жовтень 2024 року 5858 грн.; за грудень 2024 року 2593 грн.; за січень 2025 року 3203 грн.; за лютий 2025 року 3908 грн.; за березень 2025 року 5753 грн.; за квітень 2025 року 4559 грн.; за травень 2025 року 5203 грн.; за червень 2025 року 5518 грн.; за липень 2025 року 6900 грн. (а.с.27). При цьому, позивач, посилаючись на довідку №138/47 від 18.03.2025 року, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з липня 2021 року по лютий 2025 року в розмірі 133 333 грн. (а.с.12). Водночас, суд зазначає, що відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 133 333,00 грн. Щодо посилань відповідача у відзиві про пропуск позивачем строку на звернення до суду із зазначеним позовом, суд зазначає наступне. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 ст.233 КЗпП України). Нормою частини 2 ст.233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Встановлено, що позивач 18.03.2025 року отримала довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, та 03.06.2025 року звернулась до суду з позовом, а отже, встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі не пропущено, тому, заперечення відповідача суд не приймає до уваги. Інші посилання відповідача, зазначені у відзиві, суд не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 36\~860,89 грн. суд виходить з наступного. Статтею 1\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У\~статті 2\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 18 березня 2025 року №138/47, позивачу не виплачена заробітна плата за період з липня 2021 року по лютий 2025 року, і станом на день ухвалення рішення позивачу не виплачена заробітна плата. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до\~ст. 4\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Заборгованість утворилась з липня 2021 року по лютий 2025 року, та на теперішній час не виплачена. Позивач просила стягнути компенсацію у розмірі 36\~860,89 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.7-9). Суд, перевіривши розрахунок, погоджується з розрахунком, та приходить до висновку, що стягненню підлягає компенсація втрати частини заробітку в розмірі 36\~860,89 грн. Надані відповідачем копії розрахункових листків позивача судом до уваги не приймаються, оскільки вони не є належними та допустимими доказами нарахування позивачу заробітної плати та, як зазначає відповідач компенсації, на вказану суму, жодних підписів та печатки уповноваженої особи відповідача такі розрахункові листки не містять (а.с.28-33). У зв`язку з викладеним\~суд приходить до переконливого висновку, що\~з відповідача на користь позивача\~слід стягнути суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 36\~860,89 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., суд зазначає наступне. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем до позовної заяви додані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору №Т5/36 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 29.05.2025 року (а.с.на звороті 12); копію Акту виконаних та підготовлених до виконання послуг від 29.05.2025 року до Договору №Т5/36 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 29.05.2025 року, відповідно до якого вартість послуг становить 3 000 грн. (а.с.13); копію ордера серії АЕ №1391282 (а.с.на звороті 13) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Харламова Д.В. (а.с.14). За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувавши зміст та обсяг наданих робіт, а також фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у розмірі 3 000 грн обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності та справедливості. Також, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, та позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. + 1\~211,20 грн. = 2\~422,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved