Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до з позовом до [PERSON] з позовом та відповідно до позовних вимог просив суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] ; Визнати за [PERSON] право власності на 7/10 частини квартири [ADDRESS] . Вимоги позивача обґрунтовані тим, по позивач та відповідач між собою є близькими родичами, а саме відповідач є сином позивача. 19 вересня 2016 р. між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Крістал Ессет Менеджемнт» було укладено попередній договір купівлі - продажу №1195 квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лісовенко В.В. Пунктом 4.1 вказаного попереднього договору встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань за основним договором Сторона -1 сплачує на користь Сторони-2 забезпечувальний платіж у розмірі 1 149 289, 61 грн. З врахуванням того, що на момент укладання попереднього договору, вказаного вище у відповідача [PERSON] були відсутні кошти для здійснення забезпечувального платежу між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість про спільне придбання спірної квартири [ADDRESS] , а при укладанні основного договору купівлі -продажу даної квартири, право власності буде оформлено на дану квартиру у співвідношення 70/30, а саме більша частка спірної квартири буде належати позивачу по справі. Також за спільною домовленістю сторони визначили, що оформленням всіх документів пов`язаних з оформленням права власності на спірну квартиру буде займатися відповідач по справі. 19 вересня 2016 р. відповідач [PERSON] на рахунок ТОВ «Крістал Ессет Менеджемнт» було сплачено у розмірі 385 815 грн., що становило 38,7 % від загальної вартості квартири. В цей же день позивач перевів на рахунок ТОВ «Крістал Ессет Менеджемнт» 763474,61 грн. для забезпечення виконання попереднього договору . В подальшому відповідач не повідомляв позивача про укладання основного договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . На початку 2024 року позивач випадково дізнався, що 13 вересня 2019 р. між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ярощук В.Ю., відповідно до якого відповідач [PERSON] став одноособовим власником спірної квартири [ADDRESS] , чим ввів позивача в оману та не дотримався їх домовленості. Позивач вважає, що при укладені договору від 13 вересня 2019 р. між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , вказаної вище, не були враховані права та інтереси позивача [PERSON] , а саме те, що більшу частину грошових коштів за дану квартиру вніс саме позивач та таким чином позивача в протиправний спосіб було позбавлено права власності на частку у спірному майні, обґрунтовуючи свою позицію посиланням на вимоги ст.ст. 328, 392 ЦК України , а також посиланням на практику ЄСПЛ. 2 червня 2025 р. по даній справі було відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження. Відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач не оспорював обставин, що викладені в позові, а саме те, що більшу частину коштів на придбання квартири було внесено саме позивачем по справі [PERSON] . Відповідач не оспорював ні сум які зазначені в позовній заяві, а також обставин укладання даних договорів та про існування домовленостей між позивачем та відповідачем. При цьому просив прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві, наголошуючи на тому, що відповідач не оспорює того факту, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана за кошти, з яких 70% належали позивачу по справі , в зв`язку з чим 7/10 частини даної квартири повинна належати саме позивачу. Але при цьому позивач та представник позивача в судовому засіданні не надали правового обґрунтування щодо підстав припинення права власності на частку в розмірі 7/10 частини спірної квартири [ADDRESS] , що на даний час належить відповідачу по справі. Відповідач в судовому засіданні не висловив чіткої позиції щодо заявлених позовних вимог, не оспорюючи тієї обставини, що спірна квартира [ADDRESS] дійсно була придбана за спільні кошти позивача та відповідача та частка коштів позивача складала біля 70 % від вартості спірної квартири [ADDRESS] . Також відповідачем не оспорювалися домовленості які існували між позивачем та відповідачем та обставини укладання договору купівлі - продажу квартири, від 13 вересня 2019 р., укладеного між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» на підставі якого відповідачем було набуто у власність квартиру [ADDRESS] . Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Як встановлено в судовому засіданні що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] 19 вересня 2016 р. між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Крістал Ессет Менеджемнт» було укладено попередній договір купівлі - продажу №1195 квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лісовенко В.В. 19 вересня 2016 р. позивач перевів на рахунок ТОВ «Крістал Ессет Менеджемнт» 763474,61 грн. для забезпечення виконання попереднього договору. Також 19 вересня 2016 р. відповідач [PERSON] на рахунок ТОВ «Крістал Ессет Менеджемнт» було сплачено у розмірі 385 815 грн., що становило 38,7 % від загальної вартості квартири. 13 вересня 2019 р. між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ярощук В.Ю., відповідно до якого відповідач [PERSON] став одноособовим власником спірної квартири. Також 13.09.20219 р. було підписано акт приймання - передачі квартири. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частинами 3,4 статті 334 ЦК України також визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 2 статті 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Припинення права власності передбачено главою 25 ЦК України та статтею 346 даного Кодексу передбачено вичерпний перелік в яких випадках припиняється право власності на річ. Як було встановлено в судовому засіданні, що позивач не оспорював в судовому порядку договір купівлі - продажу квартири №234, вказаної вище, від 13.09.2019 р. на підставі якого було набуто у власність спірну кварту відповідачем [PERSON] . Також позивач в судовому порядку не звертався до суду з позовом про переведення на нього прав та обов`язків покупця. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого правового обґрунтування в ході судового розгляду. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed