Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Представника позивача звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому був уточнений в частині прізвища позивача.\~ В обґрунтування позову зазначає, що 14 червня 1956 року між позивачкою та [PERSON] , 1926 року народження, було зареєстровано шлюб. 17\~грудня 1974 року шлюб між сторонами було розірвано. За час проживання у шлюбі сторонами було набуте майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя позивачки підтверджується Свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданим нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Семенчук А.М. від 20.11.1974 року, за реєстровим № 2136. У вищевказаному будинку позивачка разом з чоловіком проживали з 15.03.1970 року.\~ Після розірвання шлюбу, чоловік зібрав свої речі та поїхав у невідомому напрямку, жодного зв`язку з ним позивачка до теперішнього часу не має. Жодного разу з 1974 року до теперішнього часу до будинку він не приїжджав. В 1989 році була проведена перенумерація житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] . \~ 20 червня 2008 року право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] було зареєстровано за позивачкою Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Оріхівської районної ради Запорізької області. Тобто, з 1970 року позивачка відкрито, не приховуючись, проживає в будинку [ADDRESS] , дбає по весь будинок в цілому, робить ремонти, спочатку поточні, а потім капітальні, доглядає за присадибною ділянкою, весь цей час сплачує комунальні платежі самостійно. З 1974 року, тобто, після розірвання шлюбу,\~ за весь час проживання в будинку до позивачки відповідач [PERSON] , або жодна інша особа не звернулася ні в усній, а ні в письмовій формі, та не пред`явили документів на право власності на іншу частку житлового будинку. На підставі ст. 344 ЦК України позивач просить визнати за позивачкою право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою від 25.04.2025 відкрито провадження у справі, визначено дату підготовчого судового засідання. 10.06.2025 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій зазначалося, що [PERSON] отримала паспорт громадянина України № [NUMBER] на своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », а тому право власності на зазначену в первісній\~ позовній заяві 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] має бути визнано саме за [PERSON] . Ухвалою від 13.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву. Не заперечували проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні також допитано свідків [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі до судового засідання не з`явилися, відзиву чи будь-яких заяв не подавали. З урахуванням наведеного суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.\~1\~ст.\~280 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] , 1937 р.н., та [PERSON] , 1926 р.н., 14.06.1956 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 14.06.1956 Орджонікідзевським райбюро ЗАГС м. Запоріжжя, після реєстрації дружині присвоєно прізвище [PERSON] \~ (а. с. 10) 17 грудня 1974 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.12.2021 року, виданим Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро). Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно її дошлюбне\~ прізвище [PERSON] (а.с. 11). Після подання позову, а саме 25.04.2025, позивачка отримала паспорт громадянина України у виді ІD-картки на своє дошлюбне прізвище [PERSON] \~ (а.с . 84-85). За час проживання у шлюбі позивачка та [PERSON] \~ набули\~ майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] .\~ Право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя позивачки підтверджується Свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданим нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Семенчук А.М. від 20.11.1974 року, за реєстровим № 2136. У вищевказаному будинку позивачка разом з чоловіком проживали з 15.03.1970 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишив місце проживання та до теперішнього часу до будинку не повертався. Зазначене підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивачки з 1975 р. та 1983 р. відповідно. В 1989 році була проведена перенумерація житлових будинків, які знаходиться по [ADDRESS] , і належний [PERSON] будинок номер 93 (дев`яносто три) отримав новий номер 91 (дев`яносто один), що підтверджується відповідною довідкою Комишуваської селищної ради (а. с. 57). Обставини перенумерації житлових будинків по [ADDRESS] також підтверджується показаннями свідків, відомостями про реєстрацію (прописку), що містяться у паспорті громадянина України свідка [PERSON] 20 червня 2008 року право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] за позивачкою було зареєстровано Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Оріхівської районної ради Запорізької області місті, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19251976 від 20.06.2008 року, 13.05.2008 позивачка оформила технічний паспорт на будинок (а. с. 58-65). Відкрите користування позивачкою майном підтверджується відомостями, що містяться у матеріалах справи щодо здійснення перевірок та прочищення димових та вентиляційних каналів, технічних оглядів стану газопроводу та газових приладів, договором про надання послуг з газопостачання від 02.07.2008, актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем від 01.08.2018, рахунками на ім`я позивачки та квитанціями про сплату за спожитий газ, повідомленнями про призначення субсидії (а.\~с. 12-44), актом про місце проживання [PERSON] від 26.03.2025 (а.\~с. 67), показаннями свідків. Довідкою №06-08/64 від 26.03.2025, що видана виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області, засвідчено, що громадянка [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 15.03.1970 року та по теперішній час, відкрито користується будинком та земельною ділянкою в цілому; підтримує майно в чистоті та охайності, постійно здійснює необхідні поточні ремонти та обслуговування (а. с. 66).\~ Згідно із ст.\~344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. \~Згідно з рекомендаціями, що містяться у п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:\~ -\~володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;\~ - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;\~ - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). \~Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. На підставі досліджених доказів встановлено наявність усіх передбаченим законом передумов для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину домоволодіння, а тому позов підлягає задоволенню.\~ На підставі викладеного,\~

Outcome: approved