Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У липні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар-1992», у якій просить розірвати договір б/н від 18.04.2016, укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пульсар-1992». Позовна заява обґрунтована тим, що 18.04.2016, між позивачем, як виконавцем та товариством з обмеженою відповідальністю «Пульсар-1992», як замовником, був укладений договір б/н на виконання робіт. Станом на 31.12.2016, зобов`язання сторін за договором б/н на виконання робіт від 18.04.2016 були виконанні у повному обсязі, а договір припинив свою дію. Однак, Відповідачем не була надана інформація до Центру зайнятості про припинення відносин цивільно - правового характеру за договором б/н від 18.04.2016, що стало підставою для відмови позивачу у наданні статусу зареєстрованого безробітного та наданні допомоги по безробіттю. 09.01.2025 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар- 1992», він направив повідомлення про розірвання договору б/н від 18.04.2016 цінним листом з описом вкладення, але 28.01.2025 вказаний лист повернувся на його адресу, оскільки відповідачем отриманий не був. Позивач зазначає, що процедура надання статусу безробітного врегульована Порядком реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення \~ \~ \~ \~осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 30 березня 2023 року № 446 (далі - Порядок). Відповідно до п. 18 Порядку, для надання статусу зареєстрованого безробітного особа, яка шукає роботу, пред`являє документа, зазначені в пункті 4 цього Порядку, а також трудову книжку (за наявності) або цивільно-правовий договір, або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, або документ, що підтверджує припинення останнього виду зайнятості та інші документи. Оскільки, позивач позбавлений можливості розірвати договір із Відповідачем, він вимушений звертатися до суду з позовною заявою про розірвання договору. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 04.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідачв у судові засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачу за місцем реєстрації юридичної особи, в тому числі їх неодноразово було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості. 18.04.2016, між позивачем [PERSON] , як виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пульсар-1992», як замовником, був укладений договір б/н на виконання робіт. Станом на 31.12.2016, зобов`язання сторін за договором б/н на виконання робіт від 18.04.2016 були виконанні у повному обсязі. Відповіддю Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості № 2/08 від 12.03.2025 [PERSON] було відмовлено у наданні статусу зареєстрованого безробітного та наданні допомоги по безробіттю та повідомлено, що згідно з даними довідника ПОУ ЄДРС бази даних Єдиної інформаційно- аналітичної системи Державного центру зайнятості, він перебуває у відносинах цивільно правового характеру з ТОВ «ЕНО МЕБЛІ ЛТД» з 09.04.2021 та ТОВ «Пульсар-1992» з 18.04.2016. Інформація про припинення цивільно-правових відносин з вищевказаними підприємствами відсутня. Документів, які би підтверджували факт припинення вказаних відносин надано не було. Отже, Товариством з обмеженою відповідальності «Пульсар-1992» не була надана інформація до Центру зайнятості про припинення відносин цивільно - правового характеру за договором б/н від 18.04.2016 із [PERSON] . 09.01.2025 [PERSON] направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар-1992» цінним листом повідомлення про розірвання договору б/н від 18.04.2016, який адресатом отриманий не був. Позивач також у судовому засіданні зазначив, що він намагався іншими засобами зв`язатися із товариством, проте жодні заходи результату не дали. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 Цивільного кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно положень частини 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин. Правові наслідки розірвання договору визначені в ст. 653 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 вказаної статті, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно правил частини 3 наведеної норми, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Так, не досягнувши згоди щодо розірвання договору із відповідачем, у позивача виникло право на подання позову про розірвання договору. Згідно пункту 3 частини 1 статті 3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Надаючи правову оцінку належності обраного способу захисту слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У рішенні від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд з прав людини указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. При цьому, суд звертає увагу сторін, що згідно положень статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18. Отже, враховуючи обставини, які стали підставою для даного позову, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем, обґрунтований та передбачений законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню На пiдставi наведеного,

Outcome: approved