Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину. Позов обґрунтувала тим, що між сторонами 11 травня 2018 року був зареєстрований шлюб Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 308, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У цьому шлюбі у неї з відповідачем народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначала, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Так, з 2021 року позивачка не проживає разом із відповідачем та не підтримує з ним спілкування. Усі вжиті заходи щодо примирення, не дали жодного результату, а шлюб носить лише формальний характер. Спору щодо майна між сторонами немає. Стверджувала, що відповідач не бере жодної участі у вихованні й утриманні дитини, не займається її фізичним і духовним розвитком, добровільно не сплачує аліменти, тому вона вимушений звертатися до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої дитини, так як самостійно матеріально забезпечити доньку їй важко. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд: 1) шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] , що зареєстрований 11 травня 2018 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 308, розірвати; 2) стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5\~000 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 3) вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2025 року відкрито провадження в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Своїм правом подати відзив на позов [PERSON] відповідач [PERSON] не скористався. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася повторно, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Водночас нею було подано до суду 27.06.2025 заяву, в якій вона просила розглянути цю справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с.23). Відповідач [PERSON] у судове засідання також повторно не з`явився, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень ч. 11 ст. 128, ст. 131 ЦПК України (а.с.17,27,36). З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу Судом установлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 11 травня 2018 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 308, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого наявний у матеріалах цієї справи. Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей їх характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом, зокрема щодо розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду, зокрема, положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.110 СК України. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 24 СК України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі ст. 111 СК України суд уживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивачка вважає за неможливим продовжувати надалі шлюбні відносини, а відтак суд не застосовує заходи щодо примирення сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як установлено судом, подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей їх характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові і довіри один до одного та припинення шлюбних відносин у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд доходить висновку, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Отже, враховуючи наведене вище та

Outcome: approved