Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

10.07.2025\~року [PERSON] \~в особі\~представника \~адвоката Бєлоущенка\~А.Ж.\~звернулася до\~суду з\~наданим позовом,\~мотивуючи тим,\~що 27.01.2024\~року сталася\~дорожньо-транспортного\~пригода за\~участю автомобіля\~ЗАЗ -\~DAEWOO»\~т13\~110\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~який належить\~на праві\~приватної власності\~ [PERSON] та\~за участю\~належного їй\~на праві\~приватної власності\~автомобіля «RENAULT\~KADJAK»\~д.н.з.\~ [NUMBER] . В результаті\~ДТП транспортні\~засоби отримали\~механічні пошкодження\~з матеріальними\~збитками.\~Відповідач порушив\~п.2.3.б\~та п.14.2.6\~ПДР України,\~тобто вчинив\~адміністративне правопорушення,\~передбачене ст.\~124\~КУпАП.\~Згідно постанови\~Первомайського міськрайонного\~суду Миколаївської\~області,\~яка набрала\~законної сили\~11.03.2024\~року,\~винуватцем ДТП\~було визнано\~відповідача.\~Про настання\~страхового випадку\~позивачкою було\~повідомлено Страхову\~компанію «ТАС».\~Згідно висновку\~за звітом\~№ 16-24\~про незалежну\~оцінку майна\~з визначення\~вартості матеріального\~збитку,\~заподіяного в\~результаті ДТП\~власникові автомобіля\~«RENAULT\~KADJAK»\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~вартість матеріального\~збитку на\~дату ДТП\~27.01.2024\~року становить\~124\~015,22\~грн.\~(з\~урахуванням ПДВ\~в запчастинах).\~Миколаївським апеляційним\~судом винесено\~постанову від\~22.10.2024\~року,\~якою стягнуто\~з відповідача\~на її\~користь 108\~947,\~07\~грн.\~в рахунок\~відшкодування вартості\~відновлювального ремонту\~її транспортного\~засобу.\~В свою\~чергу вартість\~відновлювального ремонту\~автомобіля марки\~«RENAULT\~KADJAK\~д.н.з.\~ [NUMBER] на\~дату ДТП\~27.01.2024\~року становить\~268\~974,07\~грн.,\~(з\~урахуванням ПДВ\~в запчастинах).\~Відповідно до\~полісу №\~АТ 41\~52307\~обов`язкового\~страхування цивільного\~правової відповідальності\~власників наземних\~транспортних засобів\~код «078»,\~зазначено,\~що шкода\~заподіяна майну\~становить \~160\~000\~грн. Страхова компанія ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» відшкодувала їй 110 170,44 грн. Також винуватець ДТП [PERSON] відшкодував вартість франшизи за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 1 600 грн. На день подання позову до суду залишок невідшкодованої суми відновлювального ремонту транспортного засобу складає 48\~229,56 грн. Крім того, у зв`язку з ДТП вона вимушена була замовити евакуатор для транспортування автомобіля до найближчого сервісу технічного обслуговування транспорту, вартість послуг якого склала 3 500 грн. За таких обставин просила стягнути з відповідача залишок невідшкодованої суми відновлювального ремонту в сумі 48\~229,56 грн. та послуги евакуатора в сумі 3\~500 грн. Також просила стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 14.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу копію позовної заяви з додатками. 12.08.2025\~року представник\~відповідача \~адвокат Єрмоленко\~А.В.\~подала до\~сулу відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~просила відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог,\~посилаючись на\~те,\~що у\~зв`язку\~з пошкодженням\~транспортного засобу\~відшкодовуються витрати,\~пов`язані\~з відновлювальним\~ремонтом транспортного\~засобу з\~урахуванням зносу,\~розрахованого у\~порядку,\~встановленому законодавством,\~тобто відшкодовуються\~вартість матеріального\~збитку,\~заподіяного в\~результаті ДТП,\~встановленому законодавством,\~який визначається\~з урахуванням\~коефіцієнту фізичного\~зносу складових\~ТЗ,\~оскільки транспортний\~засіб марки\~«RENAULT\~KADJAK»\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~який належить\~Позивачці,\~на момент\~ДТП перебував\~в експлуатації\~понад 7\~років (відповідно\~до Методики\~товарознавчої експертизи\~та оцінки\~колісних транспортних\~засобів,\~що затверджена\~наказом МЮ\~України,\~Фонду державного\~майна України\~від 24.11.2003р.\~№ 142/5/2092).\~Із винуватця\~ДТП може\~бути стягнуто\~різницю між\~фактичним розміром\~завданих збитків\~та страховим\~відшкодуванням,\~якщо при\~визначення страхового\~відшкодування враховано\~знос деталей\~автомобіля.\~Позивачка не\~надала доказів\~того,\~що вартість\~завданого збитку,\~тобто фактичного\~ремонту пошкодженого\~автомобіля (реальні\~збитки)\~перевищує встановлену\~законом суму\~відшкодування (ліміт),\~а доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Відповідно до\~звіту №\~16-24\~від 27.01.2024\~року про\~незалежне експертне\~дослідження вартості\~матеріального збитку\~заподіяного власникові\~колісного транспортного\~засобу марки\~«RENAULT\~KADJAK»\~д.н.з.\~ [NUMBER] ринкова\~вартість транспортного\~засобу становила\~404\~885,00\~грн.,\~вартість відновлювального\~ремонту -\~268\~974,07\~грн.\~(з\~урахуванням ПДВ\~в запчастинах)\~і не\~перевищує ринкову\~вартість автомобіля,\~розмір матеріального\~збитку становить\~124\~015,22\~грн.\~(з\~урахуванням ПДВ\~в запчастинах).\~З урахуванням\~того,\~що вказана\~ДТП сталася\~з вини\~ [PERSON] ,\~цивільно-правова\~відповідальність якого\~застрахована в\~АТ «СГ\~«ТАС»,\~та враховуючи\~те,\~що ліміт\~страхового відшкодування\~за шкоду,\~заподіяну майну\~третіх осіб,\~обмежується позначкою\~в 160\~000,00\~грн.,\~розмір франшизи\~становить 1\~600,00\~грн.,\~Позивачці виплачено\~110\~170,44\~грн.,\~то різниця,\~між розміром\~матеріального збитку\~та отриманого\~Позивачкою страхового\~відшкодування становить:\~124\~015,22\~грн.\~ 12\~244,78\~грн.\~(розмір\~ПДВ,\~що було\~враховано у\~вартості запчастин)\~ 110\~170,44\~грн.\~ 1\~600,00\~грн.\~=\~0,00\~грн.\~Вважає,\~що Позивачці\~була виплачена\~вся визначена\~сума страхового\~відшкодування з\~якою вона\~погодилася,\~підписуючи 28.03.2024\~р.\~заяву про\~виплату страхового\~відшкодування,\~а тому\~підстав для\~виплати інших\~будь-яких\~сум у\~Позивачки не\~має. Зазначила, що питання про\~стягнення з\~Відповідача витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~в сумі\~10\~000\~грн.\~вже було\~предметом судового\~розгляду і\~22.10.2024\~р.\~Миколаївським апеляційним\~судом була\~винесена Постанова,\~яка набрала\~законної сили\~22.10.2024\~р.,\~якою було\~стягнуто таку\~допомогу частково. Щодо стягнення\~з Відповідача\~витрат за\~послуги евакуатора\~транспортного засобу,\~належного Позивачці,\~зазначила,\~що рахунок\~на оплату\~не є\~підтвердженням фактичної\~оплати,\~а є\~лише документом,\~який виписується\~постачальником послуг\~задля подальшої\~оплати споживачем\~послуг.\~Тобто Позивачкою,\~не надано\~доказів (платіжного\~доручення,\~платіжної інструкції,\~чеку на\~оплату,\~квитанції про\~оплату тощо),\~що вона\~фактично понесла такі\~витрати. ФОП [PERSON] ,\~не має\~права здійснювати\~послуги транспортування\~евакуатором автомобілів,\~оскільки даний\~вид діяльності\~відсутній у\~ФОП [PERSON] \~в Єдиному\~державному реєстрі\~юридичних осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських формувань. Ухвалою суду від 12.08.2025 року відкладено розгляд справи на 26.09.2025 року для забезпечення можливості позивача ознайомитися з відзивом на позовну заяву та подати відповідь на відзив. 17.09.2025\~року представник\~позивача надіслав\~до суду\~відповідь на\~відзив,\~в якому\~позовні вимоги\~підтримав,\~просив задовольнити,\~мотивуючи тим,\~що під\~збитками необхідно\~розуміти фактичні\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~витрати,\~вже зроблені\~потерпілим,\~або які\~мають бути\~ним зроблені,\~та упущену\~вигоду.\~При цьому\~такі витрати\~мають бути\~безпосередньо,\~а не\~опосередковано,\~пов`язані\~з відновленням\~свого порушеного\~права,\~тобто з\~наведеного випливає,\~що без\~здійснення таких\~витрат неможливим\~було б\~відновлення свого\~порушеного права\~особою. Розмір збитків,\~що підлягають\~відшкодуванню потерпілому,\~визначається відповідно\~до реальної\~вартості втраченого\~майна на\~момент розгляду\~справи або\~виконання робіт,\~необхідних для\~відновлення пошкодженої\~речі. Зазначив, що в даному випадку потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Сторони, учасники справи, їх представники про місце, день та час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв по суті справи, клопотань і доказів суду не подано. Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, з точки зору їх достатності, допустимості і взаємозв`язку, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що 27.01.2024 року відбулася дорожньо-транспортного пригода за участю автомобіля ЗАЗ - DAEWOO» т13 110 д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , та за участю належного [PERSON] на праві приватної власності автомобіля «RENAULT KADJAK» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/611/24, провадження № 3/484/501/24 від 27.02.2024 року, яка набрала законної сили 11.03.2024 року, встановлено, що 27.01.2024 року о 10.50 по вулиці Кам`яномостівській в місті Первомайську Миколаївської області водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «ЗАЗ -DAEWOO» т13 110 д.н.з. [NUMBER] , виконуючи обгін автомобіля марки «RENAULT KADJAK» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивачки [PERSON] , яка рухалась попереду в попутному напрямку, пересік основну смугу дорожньої розмітки 1,1 дод. 2 ПДР, та не переконався, що водій транспортного засобу, який рухається попереду на тій самій смузі не подав сигналу про намір повороту ліворуч. В результаті чого допустив зіткнення автомобілем марки «RENAULT KADJAK» д.н.з. [NUMBER] , який виконував поворот ліворуч. Зазначеною постановою передбачено, що відповідач порушив п.2.3.б та п.14.2.6 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Тож [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн., стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605 грн. 60 к. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку позивачкою було повідомлено Страхову компанію «ТАС». Згідно висновку за звітом № 16-24 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «RENAULT KADJAK» д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку на дату ДТП 27.01.2024 року становить 124 015,22 грн. (з урахуванням ПДВ в запчастинах). Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та ПАТ "Страхова група "ТАС" про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.07.2024 року у справі № 484/2039/25, провадження № 2/484/886/24 в задоволенні позову відмовлено. Миколаївським апеляційним судом у справі № 484/2039/25 винесено постанову від 22.10.2024 року, якою рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.07.2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 108 947, 07 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, 3\~500 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу та 9\~656,30 грн. судових витрат. В свою чергу вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «RENAULT KADJAK д.н.з. [NUMBER] на дату ДТП 27.01.2024 року становить 268 974,07 грн., (з урахуванням ПДВ в запчастинах). Відповідно до полісу № АТ 41 52307 обов`язкового страхування цивільного правової відповідальності власників наземних транспортних засобів код «078», зазначено, що шкода заподіяна майну становить 160 000 грн. Страхова компанія ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» відшкодувала позивачці 110 170,44 грн. відповідно до виписки з карткового рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.04.2024 року. Винуватець ДТП [PERSON] відшкодував вартість франшизи за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 1 600 грн., що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.03.2024 року та відповідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року з відповідача з [PERSON] було стягнуто на користь позивачки [PERSON] 108 974,07 к. Однак, як вбачається із звіту № 16-24 від 27.01.2024 року про незалежне, експертне дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу марки «RENAULT KADJAK» д.н.з. [NUMBER] вартість матеріального збитку складає: 124 015, 22 (з урахуванням ПДВ в запчастинах), а вартість відновлювального ремонту, належного позивачці транспортного засобу марки «RENAULT KADJAK» д.н.з. [NUMBER] , складає: 268 974, 07 грн. (з урахуванням ПДВ в запчастинах). На день подання позову до суду залишок невідшкодованої суми, заподіяної позивачці, як власниці транспортного засобу необхідної для відновлювального ремонту транспортного засобу, відповідачем [PERSON] складає: 48\~229,56 грн. Крім того, позивачка [PERSON] у зв`язку із настанням ДТП вимушена була замовити евакуатор для транспортування автомобіля марки «RENAULT KADJAK» д.н.з. [NUMBER] до найближчого сервісу технічного обслуговування транспорту, що підтверджується копією договору про надання послуг від 27.01.2024 року та актом прийому-передачі виконаних послуг від 27.01.2024 року. Вартість послуг з евакуатору транспортного засобу, належного позивачці на праві приватної власності, становить: 3 500 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В свою чергу порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначає ст. 1194 ЦК України. Згідно ч. 1 цієї статті особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 5 Закону України «Про страхування» передбачає добровільну та обов`язкову форму страхування. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування», пункт 9 якої передбачає страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування» власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страхових у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану майну третьої особи. Згідно з п.35.1 ст. 35 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. Відповідно до п.33.1 ст. 33 вищевказаного Закону України у разі дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У ст. 37 цього ж Закону зазначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вини грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04 58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вказані обставини, узгоджуються нормами правових позицій, верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладених у справі № 755/7666/19, « Верховний Суд наголосив, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.» « При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням». « Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, делікатне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновленого ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням». Згідно з ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку. встановленому законодавством. Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана позиція викладена в правових висновках Верховного Суду, зокрема у постанові в справі № 522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року. Отже, якщо для відновлення пошкодженого y ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа,\~яка має\~право на\~отримання відшкодування,\~може вимагати\~від страховика\~за договором\~обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності виплати\~страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). З особи, винної у ДТП, стягується різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 у справі № 6-691цc15). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавала шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс 18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкодиі сумою страхового відшкодування. У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. На підставі вищезазначеного, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. В даному випадку потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад. автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). 3 огляду на вищезазначені обставини, на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу. В силу вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За правилами ч.6 ст. 82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням правовідносини. Більш того, переюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені не вірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Суд зазначає, що зазначені вище обставини були встановлені постановою Миколаївського апеляційного суду у справі № 484/2039/24 від 22.10.2024 року, водночас суд апеляційної інстанції, вирішуючи надану справу в межах заявлених позовних вимог, стягнув з відповідача 108\~974,07 грн., в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» суми в 48\~229,56 грн. було відмовлено, тож зазначена сума не була відшкодована позивачці. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження належного позивачці транспортного засобу повністю встановлена постановою суду, сума коштів необхідних на відновлювальний ремонт належного позивачці транспортного засобу підтвердженні належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покривають витрати проведення відновлювальних робіт належного позивачці транспортного засобу, то саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальним збитками. Також оскільки, у зв`язку з ДТП, винуватцем якої визнаний судом відповідач, позивачка вимушена була замовити евакуатор для транспортування автомобіля до найближчого сервісу технічного обслуговування транспорту, вартість послуг якого склала 3 500 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування вартості послуг евакуатора в сумі 3\~500 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 к. Крім того, за змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. На підтвердження вказаних витрат представником позивача суду надано договір про надання правової допомоги від 20.03.2024 року, укладений між адвокатом Бєлоущенком А.Ж. та [PERSON] , Додатку угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 20.03.2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера від 20.03.2024 року, ордер на надання правничої допомоги серії ВА № 1118851 від 08.07.2025 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР № 000558 від 21.01.2021 року. Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 10 000 грн. слід зменшити до 5 000 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved