Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Лавринович О.В. звернулася до суду з позовною заявою, у якій прохає суд скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , який накладено на підставі ухвали слідчого СВ Ворошиловського РВ ДГУ УМВС України в Донецькій області Силиною А.С. від 22.07.2005, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 2241342, дата реєстрації 30.07.2005 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76103310 від 15.11.2024 року. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 21.05.1999 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. 03.09.2024 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частку квартири за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 11.06.2024 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частку квартири за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2024 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (1/2 частка), [PERSON] (1/3 частка) та [PERSON] (1/6 частка). Окрім того, згідно тієї ж інформації з 30.07.2005 року квартира [ADDRESS] знаходиться під арештом за ухвалою серія та номер 11/8-10483 слідчого СВ Ворошиловського РВ ДГУ УМВС України в Донецькій області А.С. Силиної. При цьому зазначена квартира обтяжена арештом, як майно померлого [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 2241342. Оскільки квартира обтяжена арештом у 2005 році за ухвалою слідчого районного відділення МВС України, як майно, що належить [PERSON] , отже обґрунтованим є висновок про те, що такий арешт здійснений в межах кримінального провадження відносно [PERSON] , розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України від 1960 року. Відповідно до довідки від 30.09.2021 р. № 13719/701/03-2021, наданої Волноваським районним відділом поліції ГУ НП в Донецькій області, [PERSON] з 10.12.2020 року перебуває в державному розшуку за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 190 КК України. З урахуванням того, що [PERSON] помер [INFO] , то обґрунтованим є висновок про те, що у зв`язку із смертю кримінальне провадження відносно [PERSON] закрите за п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України від 2012 року. Отже, наразі квартира [ADDRESS] належить позивачу, її чоловіку та донці - [PERSON] , квартира знаходиться під арештом, тому власники не можуть здійснювати своє право власності в повному обсязі, в тому числі отримати компенсацію від держави за зруйноване майно. З врахуванням вищевикладеного, змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 14.02.2025 року призначено розгляд\~справи в\~порядкузагального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 14.02.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 06.03.2025 року представник відповідача ГУНП в Донецькій області, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якої просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Звертає увагу суду, що арешт на квартиру був накладений у 2005 році слідчим Ворошиловського РВ УМВС України в Донецькій області, тобто співробітником територіального органу Міністерства внутрішніх справ. Слідчий, який наклав зазначений арешт, не перебував у трудових відносинах із ГУНП в Донецькій області станом на 2005 рік, оскільки ГУНП в Донецькій області утворено як юридичну особу 07.11.2015. Зауважує, що ГУНП в Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, але не є процесуальним суб`єктом кримінального права, що також вказує на відсутність повноважень ГУНП стосовно зняття накладеного арешту. Верховний Суд неодноразово зазначав, що навіть якщо арешт було накладено за КПК 1960 року, процедура його скасування здійснюється відповідно до чинного законодавства, а порядок скасування арешту регулюється нормами, що діють на момент звернення до суду із відповідною вимогою. Таким чином, будь-яке рішення про скасування арешту має прийматися виключно у кримінальному судочинстві та у встановленому процесуальному порядку. Головне управління Національної поліції в Донецькій області не має процесуальних повноважень щодо прийняття рішень про зняття арешту з майна, оскільки такі рішення належать виключно до компетенції суду. Ухвалою суду від 12.03.2025 за клопотанням представника позивача залучено співвідповідача ГУМВС України в Донецькій області. 03.04.2025 року представник відповідача ГУМВС України в Донецькій області голова ліквідаційної комісії Шевченко О.Ю. подав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно якої\~просив відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог,вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що ГУМВС України в Донецькій області має процесуальних повноважень щодо прийняття рішень про зняття арешту з майна, оскільки такі рішення належать виключно до компетенції суду. Представник позивач адвокат Лавринович О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, зауважила, що арешт на зазначену квартиру було накладено 22.07.2005 саме слідчим СВ Ворошилівського РВ ДГУ УМВС України в Донецькій області. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 21.05.1999 року на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 04.06.1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку. Іваненко взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Вугледарської селищної ради Петровського району міста Донецька, згідно якого батьками є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.02.2022 року серія [NUMBER] , актовий запис №1527. 03.09.2024 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частку квартири за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 11.06.2024 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частку квартири за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2024 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (1/2 частка), [PERSON] (1/3 частка) та [PERSON] (1/6 частка). Крім того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна квартира за адресою\~ [ADDRESS] , перебуває під арештом, підстава обтяження:\~ухвала серія та номер 11/8-10483 слідчого СВ Ворошиловського РВ ДГУ УМВС України в Донецькій області А.С. Силиної від 22.07.2005 року. Відповідно до довідки від 30.09.2021 року № 13719/701/03-2021, наданої Волноваським районним відділом поліції ГУ НП в Донецькій області, [PERSON] з 10.12.2020 року перебуває в державному розшуку за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 190 КК України. 28.01.2025 року адвокатом направлено запит до Головного управління НП в Донецькій області з проханням надати інформацію щодо кримінального провадження стосовно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Відповідь на запит не отримано. Згідно долучених доказів представником ГУНП в Донецькій області вбачається, що згідно довідки СУ ГУНП в Донецькій області від 29.07.2025 повідомлено, що в провадженні Вугледарського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області перебувало кримінальне провадження №12018050540000241 від 01.11.2018 за ч.2 ст.190 КК України. 21.12.2018 обвинувальний акт відносно [PERSON] було направлено до Вугледарського міського суду Донецької області. Згідно відомостей з ЄРДР у даному кримінальному провадженні відсутня інформація та постанова слідчого про накладення арешту на майно. Згідно із ч. 1\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Так,\~статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Водночас, як передбачено\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч.1,2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 2, 3 своєї постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає. Відповідно до пункту дев`ятого\~розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України\~арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами частини першої\~статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього\~Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми\~КПК України 1960 року. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин. Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку припинено, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. За таких обставин вирішення цього питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юстиції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами\~КПК України\~1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами\~КПК України\~2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Оскільки право\~власності є\~непорушним та\~ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні,\~враховуючи наявність\~накладеного арешту\~на майно,\~а підозрюваний у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 190 КК України [PERSON] помер [INFO] , та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про скасування арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування арешту на майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved