Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії у сумі 70388, 61 грн, що утворилась за період з 01.12.2011 по 01.02.2025 та судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що позивачем надаються послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . У позивача відкрито особовий рахунок споживача послуг на відповідача, який за період 01.12.2011 по 01.02.2025 не сплачує у повному обсязі за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.03.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 15). Ухвалою суду від 02.04.2025, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с. 20). Ухвалами суду від 07.05.2025 та 03.07.2025 судом витребовувались докази у [INFO] інформація про проходження відповідачем, служби у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний час. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками двічі було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак такі документи повернулися до суду неврученими адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім цього, відповідач викликався в судові засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду. В судове засідання 24.09.2025 відповідач не з`явився. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №415522886 від 27.02.2025 квартира [ADDRESS] , є об`єктом іпотеки, майновим поручителем в якій є відповідач. Рішенням державного реєстратора Житомирського міського управління юстиції Іонніковою Ю.В. від 30.05.2014, індексний номер 13449539, накладено арешт та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] (а.с. 3-4). У позивача відкрито особовий рахунок споживача послуг на відповідача. Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надавалися послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Згідно розрахунку заборгованості та оборотам по особовому рахунку за період з 01.12.2011 по 01.02.2025 обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 70388, 61 грн (а.с. 6-8). Відповідно до ст. 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належить послуга з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до положення п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На виконання вимог ухвали суду від 03.07.2025 [INFO] було надано інформацію про те, що [PERSON] не призивався на військову службу, відповідно до даних АІКС Оберіг перебуває в розшуку з 30.11.2024 (не прибув вчасно за повісткою). Квартира [ADDRESS] , під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якої відповідач, як користувач, не відмовився у встановленому законом порядку, отже, він зобов`язаний нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежать у будь-якому випадку від того проживав власник у цій квартирі чи ні. Такий правовий висновок висловлено в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.12.2018 року (справа №638/11034/15), від 02.04.2020 року (справа №757/29813/17). З урахуванням викладеного, оскільки відповідач, будучи користувачем згадуваної квартири, належним чином та в повному обсязі не здійснює оплату наданих послуг, позивачем доведено наявність заборгованості відповідача за надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 70388, 61 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 3028, 00 грн.

Outcome: approved