Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою,\~у якій\~просить \~стягнути з\~відповідача заборгованість за Договором № 484483-КС-006 про надання кредиту від 15.11.2024 у розмірі 67695,01 грн, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов обґрунтовано обставинами: 15.11.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 484483-КС-006 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 25000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Всупереч умовам Договору, відповідач виконав свої зобов`язання лише частково, в результаті чого утворилась заборгованість у зазначеному вище розмірі. Позиція відповідача У встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 23.07.2025 позовна заява разом з клопотанням про витребування доказів отримана судом. 28.07.2025 ухвалою судді провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволено клопотання про витребування доказів. 20.08.2025 на виконання ухвали надійшли витребувані докази. Відповідач відзив на позов не подав. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем. 15.11.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 484483-КС-006 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивачем надається візуальна послідовність дій клієнта щодо укладення електронного Договору про надання кредиту 484483-КС-006 від 15.11.2024р. в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.tpozyka.com. Істотні умови Договору: строк, на який надається кредит 24 тижні (до 02.05.2025); стандартна процентна ставка 1% на день; комісія за надання кредиту 5000 грн одноразово; загальний розмір кредиту 25000 грн; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 61367,66 грн; загальні витрати за кредитом 36367,66 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 6679,28 %; денна процентна ставка - 0,86 %. При цьому в договорі міститься застереження про те, що наведені обчислення загальних витрат за Кредитом, денної процентної ставки, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості наданого Кредиту є репрезентативними та базуються на обраних Позичальником умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що Договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. В самому ж позові позивач звертає увагу суду на те, що не слід ототожнювати поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, яка встановлена в Кредитному договорів укладеному Відповідачем з ТОВ «Бізнес Позика». Відповідно до п. 4.2., позичальнику здійснюється нарахування Процентів за Зниженою процентною ставкою, вказаною у п. 10.2. Договору, починаючи з першого для користування Кредитом. Позичальник зберігає можливість сплати Процентів за Зниженою процентною ставкою, протягом усього періоду дії Договору за умови сплати Позичальником своєчасно і у повному обсязі Процентів, Комісії та частини суми наданого Кредиту, в порядку та в розмірах, зазначених в графіку платежів, що вказаний в п. 4.2.2. та Додатку №1 до Договору. У разі несплати Позичальником у повному обсязі платежу, передбаченого Графіком платежів та не погашення заборгованості із внесення платежу, передбаченого Графіком платежів протягом наступних 7 (семи) діб, починаючи з 8 (восьмого) дня прострочення внесення платежу, передбаченого Графіком платежів, подальше нарахування Процентів здійснюється за Стандартною процентною ставкою до закінчення Строку кредитування за цим Договором. Відповідно до п. 10.2., знижена процентна ставка за Кредитом становить в день 1%, фіксована. Відповідно до п. 4.1 Договору, Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати Позичальнику Кредит в сумі вказаній в п. 2.1. Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на реквізити електронного платіжного засобу, який зазначений розділі 12 Договору. Так, відповідно до витребуваних судом доказів з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», платіжний інструмент (картка) № 4441-1144-5095-9976, який узгоджується з маскою картки, вказаною у реквізитах Договору, емітовано на ім`я [PERSON] . З наданого банком руху коштів по картці видно, що 15.11.2024 о 15:20 на рахунок [PERSON] було здійснено перерахування коштів у сумі 25000 грн. Вказане узгоджується також з наданим позивачем письмовим підтвердженням про здійснення переказу грошових коштів від ТОВ «ПрофіГід». Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, видно, що 15.11.2024 в день видачі кредиту позичальнику було нараховано 250 грн у якості відсотків за користування кредитом, тобто за процентною ставкою 1 %. Розмір заборгованості склав: 25000 грн + 5000 грн (комісія) + 250 грн (відсотки) = 30250 грн. Далі, 16.11.2024 на вказану заборгованість у розмірі 30250 грн були нараховані відсотки за процентною ставкою 1,65%. Розмір заборгованості склав: 25000 грн + 5000 грн (комісія) + 500 грн (відсотки) = 30500 грн. Водночас далі, 17.11.2024 на заборгованість у розмірі 30500 грн були нараховані відсотки вже за процентною ставкою 2,45%, розрахунок наводиться нижче. 750 грн (відсотки зазначені позивачем за 17.11.2024) х 100/30500 (заборгованість на 16.11.2024) = 2,45%. Далі розмір заборгованості збільшувався за наведеним вище механізмом. 02.05.2025 в останній день строку кредиту відсотки становили 31475,01 грн, а процентна ставка застосовувалась у розмірі 46,6%. З огляду\~на те,\~що справа\~розглядається у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без виклику\~сторін та\~без проведення\~судового засідання, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи\~здійснюється в\~порядку письмового\~провадження за\~наявними у\~справі матеріалами,\~якщо цим\~Кодексом не\~передбачено повідомлення\~учасників справи.\~У такому\~випадку судове\~засідання не\~проводиться. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Щодо виконання зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані фінансовою установою в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є розрахунковим документом (зокрема, Постанова ВС КЦС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц). У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». V. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо укладення кредитного договору. Суд вважає підтвердженим факт укладання Договором № 484483-КС-006 про надання кредиту від 15.11.2024 з огляду на таке. По-перше, відповідач погодився з умовами вказаного Договору, про що свідчить наявність електронного підпису одноразового ідентифікатору для підписання договору. Також встановлено, що позикодавцем виконані умови договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу. Таким чином, позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору та перерахування коштів на вказаний рахунок відповідача. Щодо стягнення комісії за кредитним договором. Позивачем у жодному наданому суду доказі (ні у договорі (його частинах) про надання кредиту, ні у Правилах надання фінансових кредитів, ні у розрахунках заборгованості) не зазначається, які види послуг охоплюються поняттям «комісія за надання кредиту». Водночас, відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (в редакції, що діяла на момент укладення Договору), до фінансових послуг відноситься надання коштів та банківських металів у кредит. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача комісію за надання кредиту, так як у розумінні закону це є послугою. Щодо стягнення заборгованості за відсотками. Вказаний договір про надання кредиту є споживчим, а тому до нього слід застосовувати ЗУ «Про споживче кредитування». Так, 22.11.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого, були внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Водночас відповідно\~до п.\~17\~Розділу VII\~Прикінцеві та\~перехідні положення\~вказаного Закону,\~тимчасово було\~встановлено,\~що протягом\~240\~днів з\~дня набрання\~чинності\~Законом України\~«Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг»,\~максимальний розмір\~денної процентної\~ставки не\~може перевищувати: протягом\~перших 120\~днів -\~2,5\~%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Враховуючи, що Договір про надання кредиту було укладено 15.11.2024, тобто на 328 день після набрання чинності цим Законом, то проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1 % в день. Водночас у Договорі про надання кредиту маніпулятивно викладені умови щодо обчислення процентної ставки. Так, позивач безпідставно вирішив, що обчислення денної процентної ставки є репрезентативним. Тобто, номінальним, яке не підлягає реальному застосуванню. Натомість, позивачем також не застосовувалась стандартна процента ставка, визначена на рівні 1% на день, адже відповідно до проведених судом обрахунків, процентна ставка безпідставно зростала щодня, а на кінець періоду склала 46,6 % на день. З огляду на це, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками не підлягають задоволенню, як такі, що є безпідставними. Водночас суд не може самостійно провести обрахунок відсотків, адже базою нарахування є заборгованість по кредиту, яка включає заборгованість за тілом кредиту, комісію, прострочений платіж та відсотки за попередній період. Тобто, з метою проведення обрахунку, суд має на власний розсуд виключити відповідні складові у базі нарахування та, по суті, провести новий обрахунок за новою методологією, що, на думку суду, є поза межами позовних вимог. Крім того, суд не може провести самостійно обрахунок за максимальною денною процентною ставкою також і з тієї підстави, що в такому разі умова Договору про розмір процентної ставки буде вважатися непогодженою сторонами. Щодо стягнення заборгованості за штрафом. Наразі, в законодавчому полі існують дві контроверсійні норми щодо можливості стягнення неустойки із позичальника. Так, відповідно до п. 18 Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Водночас 22.11.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого, були внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування». Так, Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доповнено пунктом 6, відповідно до якого споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення\~лише у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Враховуючи, що в даній справі Договір було укладено 11.07.2024, тобто після тридцятого дня з дня набрання чинності\~Законом України\~«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто після 23.01.2024, то в такому разі на відносини за цим договором не поширюється дія п. 6 викладеного вище, відповідно, - позичальник не звільняється від відповідальності за прострочення. \~У\~рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012\~вказано, що «згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше.\~Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Такий спосіб вирішення колізії норм\~ЦК\~із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм\~ЦК\~над нормами інших законів, підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 у справі № 6-59цс13, постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). За правилами подолання колізій спеціальна норма, а також норма, що прийнята пізніше, може застосовуватись лише якщо нормативно-правові акти мають однакову юридичну силу. У разі, якщо нормативно-правові акти мають різну юридичну силу, то пріоритет має акт вищої юридичної сили. В такому випадку, навіть не зважаючи на те, що нарахована неустойка не перевищує половини суми, одержаної відповідачем, що відповідає ЗУ «Про споживче кредитування» (зі змінами від 22.11.2023), на переконання суду, пріоритет мають норми ЦК України, який має вищу юридичну силу (як основний нормативно-правовий акт цивільного законодавства, та як кодифікований законодавчий акт) перед іншими нормативно-правовими актами. Відтак, вимоги в частині стягнення заборгованості за неустойкою задоволенню не підлягають. Водночас суд враховує часткову оплату відповідачем за кредитним зобов`язанням на суму 17030 грн: 20,8 грн за кредитом; 10750 грн за відсотками; 4640 грн за комісією; 1619,20 грн за штрафами. Враховуючи безпідставність\~нарахування та\~стягнення штрафу,\~суд вважає\~за можливе\~сплачені відповідачем\~кошти у\~розмірі 1619,20\~грн зарахувати\~у суму\~погашення заборгованості\~за тілом\~кредиту.\~ Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24979,20 грн та за комісією 360,00 грн, а з урахуванням сплаченої суми за штрафами 1619,20 грн загальна сума заборгованості до стягнення 23720 грн. Іншу частину позовних вимог щодо стягнення комісії, відсотків та штрафу, суд вважає необґрунтованою та безпідставною. VІ. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем\~судових витрат\~у вигляді\~судового збору\~в розмірі\~2422,40\~грн підтверджується\~платіжною інструкцією\~№ 9957 від 22.07.2025. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 23720 грн стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 847,80 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено на суму 67695,01 грн, а задоволено 23720 грн, тобто на 35 % (23720 х 100 % /67695,01 = 35 %). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 847,80 грн судового збору (2422,40 х 35 %/100%).

Outcome: partial