Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути із [PERSON] (далі - Відповідач) заборгованість за кредитним договором. Позов обгрунтований тим, що 28.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 303731721 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Цього ж дня ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківську картку грошові кошти в розмірі 5 000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Проте, унаслідок невиконання умов укладеного договору Відповідачем, утворилась заборгованість по кредиту, яка становить 21231,00 грн. Позивач також посилається на те, що 28.11.2018 між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Вказує, що відповідно до п. 1.3 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Тому вважає, що договір факторингу від 28.11.2018 є рамковою угодою, оскільки він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а з урахуванням визначених строків дії цього договору його виконання здійснювалось не одночасно, а протягом всього часу його дії. 05\~серпня 2020\~року між\~ТОВ «Таліон\~Плюс» та\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~укладено Договір\~факторингу №\~ 05/0820-01,\~відповідно до\~умов якого\~на користь\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Позивач просить стягнути на його користь заборгованість по кредиту, яка становить 21231,00 грн разом із судовими витратами. Розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 20.06.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 21.07.2025 за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися в установленому законом порядку, представник позивача в позовній заяві просив про розгляд справи без участі їх представника, відповідач причину неявки не повідомив, у зв`язку з чим розгляд справи призначено на 25.09.2025. 02 вересня 2025 року представник Відповідача адвокат Зачепіло З.Я. подала відзив на позов, у якому зазначила, що позовні вимоги є не доведеними належними та допустимими доказами. Так, строк кредитування згідно з договором становить 30 днів, а нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Саме цими умовами договору, а не завуальованими, які дозволять кредитодавцю вийти за межі обумовлених сторонами відсотків та нараховувати непропорційно велику суму компенсації, мають бути застосовані при розрахунку заборгованості. Отже стягнення процентів за інший період і у іншому розмірі є безпідставним. Крім того, представник Відповідача звернула увагу, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів фактичного надання фінансових послуг відповідачу, зокрема, у матеріалах справи відсутні докази наявності у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» ліцензій на право надання фінансових послуг. Також представник\~Відповідача не\~погоджується із\~розрахунком розміру\~заборгованості в\~частині нарахованих\~відсотків,\~вказує на\~відсутність первинних\~бухгалтерських документів\~на його\~підтвердження. Указала, що у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені. Представник Відповідач також зазначила, що закон дозволяє відступлення лише визначених майбутніх вимог. Передача невизначених вимог тягне наслідки неукладеності правочину через відсутність згоди щодо його предмета. Отже, договір факторингу від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не може вважатися укладеним щодо спірного зобов`язання, оскільки його предмет наперед не був визначений та індивідуалізований належним чином. Вказала, що ТОВ «Таліон плюс» не могло відступити ТОВ «Онлайн фінанс», а ті в свою чергу ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги за кредитним договором №303731721 від 28.08.2021, оскільки у самого ТОВ «Таліон плюс» було відсутнє таке право грошової вимоги. Представник Відповідача також звернула увагу на не проведення Позивачем обов`язкового досудового врегулювання спору, що на її думку унеможливлює вимогу про стягнення коштів. Представником Відповідача також наголошено на тому, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 7 000,00 грн є неспівмірним із складністю справи, ціною позову, наданими адвокатом послугами, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для відповідача. На підставі викладеного просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. 08 вересня 2025 року від представника Позивача - Полякова О.В. за допомогою системи «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив у якій представник виклав свої заперечення щодо доводів, наданих представником Відповідача - адвокатом Зачепіло З.Я., та просив задовольнити позовні вимоги. Зокрема, зазначив, що попередні кредитори та Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» наділені статусом надавати фінансові послуги, оскільки ліцензії на фінансові операції є у вільному доступі на офіційних сайтах даних Товариств з обмеженою відповідальністю та в Національному банку України (за посиланням - https://kis.bank.gov.ua/). Представник Відповідача також заперечив доводи щодо безпідставності стягнення відсотків за користування кредитом після закінчення 30-денного строку, визначеного Договором та у розмірі іншому ніж за Дисконтною ставкою. Строк кредитування Відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»), а саме до 27.09.2021, узгоджений у п. 1.7 Договору. Однак, умовами кредитного договору, а саме п. 1.8, сторонами було узгоджено, що строк надання Кредитної лінії може бути продовжено, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; (п. 1.12.1), що і мало місце у даному випадку. Відповідно до п. 1.9.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65 (три цілих шістдесят п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми Кредиту, які і нараховувалися Відповідачу. Пунктом 1.9.3 Договору визначено умови, за яких відсоткова ставка збільшується. Стосовно досудового врегулювання спору, представник Позивача вказав, що згідно з п. 6 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. В даному випадку законом обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору не визначався. До відзиву Позивач надав Детальний розрахунок розміру заборгованості Відповідача по кредиту (а.с 148-150). 16 вересня 2025 року представником Відповідача - адвокатом Зачепіло З.Я. подано заперечення на відповідь на відзив на позов, у якому в цілому викладаються доводи, аналогічні доводам у відзиву на позовну заяву. Позивач через систему «Електронний Суд» 22.09.2025 подав додаткові пояснення у справі, доводи у якому відповідають змісту відзиву на позов, а також заперечив релевантність судовї практики, наведеної представником Відповідача у своїх заявах по суті справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 28 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір №\~303731721, за яким кредитодавець\~- ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 5000 грн на умовах зворотності, строковості, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 35 зворот-38) Відповідач\~\~ підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора MNV3Е74Х (а.с.13). Згідно умов п. 1.3. договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі 5000, 00 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 27.09.2021. Згідно з п. 1.4 договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. 28 серпня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 5 000,00 грн на банківську карту Відповідача № [NUMBER] , що підтверджується копією відповідного платіжного доручення (а.с. 10). Згідно з розрахунком заборгованості первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 47-48) та ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 46), загальна сума заборгованості за Договором становить 21231,00 грн, яка складається з 5 000,00 грн - заборгованості по тілу кредиту та 16231,00 грн - заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом. Розмір заборгованості підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 45). 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (а.с. 74-77). У період з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2023 року «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткові угоди №19, № 26, №27, №31 та №32 якими продовжувався строк дії договору та остаточно продовжено до 31 грудня 2024 року (а.с. 79 зворот, 80-83, 85, 85 зворот, 86). Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, що діє протягом визначеного проміжку часу, а саме: 28.11.2018 - 31.12.2024. Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5 Договору факторингу, Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Згідно з п. 4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 158 від 02.11.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 02.11.2021 (з урахуванням додаткових угод до нього) до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача (а.с. 72-73). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 65-67). Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому у відповідному Додатку договору (п. 4.1.). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 до Договору факторингу від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 21231 грн (а.с. 63-64). 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 57-60). За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до п. 1.2 Договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025 за Договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 21231,00 грн (а.с. 55-56). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК\~України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договору, виникнення права вимоги до Відповідача. \~ \~ \~ \~Суд доходить висновку, що факти виникнення між Позивачем та Відповідачем кредитних правовідносин, отримання Відповідачем та використання коштів, утворення заборгованості по оплаті тіла кредиту та процентів у межах строку кредитування, а також правонаступництва Позивача як кредитора, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Зокрема, у ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором перейшло до Позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Відповідача. Кредитний договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Позивача подав заявку-анкету на отримання кредиту, увівши свої персональні дані та іншу інформацію, яка дає можливість Товариству прийняти рішення про видачу кредиту та за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого отримав одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який і використав для підтвердження підписання договору. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі, сформованою в електронному вигляді (а.с. 13). Доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору Позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор MNV3E74X направлено Відповідачу 28.08.2021 3:30:29 год. на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено Відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 28.08.2021 3:31:11. Наявність у кредитному договорі унікальних ідентифікаторів Відповідача (РНОКПП, номер телефону та адреси реєстрації), його електронний підпис є доказом його ідентифікації первісним кредитором. Про факт незаконного заволодіння банком його персональними даними Відповідач не вказує. З наданого Позивачем Порядку дій Споживача в інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 14-20) та Алгоритму дії ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ДОПОМОГА» стосовно укладення кредитних договорів (а.с. 11-12) вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику та виконання певного набору дій, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням Заявки Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Установивши, що без здійснення вказаних дій Відповідачем кредитний договір не був би укладений, цей правочин у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі №234/8084/20. Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження№ 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження№ 61-850св22) викладено правові висновки, що встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Суд відхиляє доводи представника Відповідача щодо ненадання доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» ліцензій на право надання фінансових послуг відповідно до вимог статей 4, 5, 8 та 14 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Суд зазначає, що ліцензії на фінансові операції є у вільному доступі на офіційних сайтах даних Товариств з обмеженою відповідальністю та в Національному банку України (за посиланням - https://kis.bank.gov.ua/), а тому в силу положень частини 3 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. У даному конкретному випадку суд ототожнює поняття «загальнодоступні» та «загальновідомі». У ст. 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. Стосовно строку дії кредитного договору та періоду і розміру нарахування процентів, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Згідно умов п. 1.3. договору від 28.08.2021 кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі 5000, 00 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 27.09.2021. Згідно з пунктом 4.2. строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання і до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.7 Договору. Строк дії Договору може бути продовжений з урахуванням умов, передбачених п.1.8 та 1.12.1 Договору. Пунктами 1.8. та 1.12.1 Договору сторони узгодили, що строк дії зобов`язання із повернення основної суми кредиту та нарахування за цей період відсотків пов`язується із Дисконтним періодом нарахування відсотків. Так, пунктом 1.12.1 Договору визначено, що зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак ненадходження платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожного разу на один календарний день, але не більше 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Згідно з п. 1.4 договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується за порядком передбаченим п. 1.7. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії, строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Пунктом 1.7 договору передбачено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання суми кредиту Позичальником (Дисконтний період), а саме до 27.09.2021. У пункті 1.8 сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду, кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Відповідно 1.9. договору, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65 (три цілих шістдесят п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним (п.1.9.1.); за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті (1.9.2.). Згідно п\~1.9.3.\~якщо Позичальник\~користуватиметься Кредитом\~після закінчення\~Дисконтного періоду\~без своєчасної\~оплати процентів\~в порядку,\~передбаченому п.1.8\~Договору,\~умови щодо\~нарахування процентів\~за Дисконтною\~та Індивідуальною\~процентною ставкою\~за весь\~строк Дисконтного\~періоду скасовуються\~з дати\~надання Кредиту\~і до\~взаємовідносин між\~Сторонами застосовуються\~правила нарахування\~процентів за\~Базовою процентною\~ставкою в\~розмірі 722,70\~(сімсот\~двадцять дві\~цілих сім\~десятих)\~процентів річних,\~що становить\~1,98\~процентів в\~день від\~суми Кредиту\~за кожний\~день користування\~ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. Отже, у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо визначення строку припинення дії договірних зобов`язань та виникнення і припинення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. Оскільки у визначений у п. 1.7. договору Дисконтний період Відповідач не здійснив оплати всіх фактично нарахованих процентів, строк виконання зобов`язання після закінчення Дисконтного періоду (27.09.2021) йому автоматично продовжувався на один день, але не більше 90 днів, а нарахування процентів у період такого продовження здійснювалося за Базовою ставкою - 1,98 процентів в день від суми Кредиту. Саме у межах указаного вище періоду та за Базовою відсотковою ставкою первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» та у подальшому ТОВ «Таліон Плюс» було здійснено нарахування Відповідачу відсотків по договору № 303731721 від 28.08.2021. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Судом встановлено, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Тому вважає, що договір факторингу від 28.11.2018 є рамковою угодою, оскільки він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одночасно, а протягом всього часу його дії. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не змінює його (п.2.2). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1). Відповідно пункту 1.3 договору, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони). 28 листопада 2019 року додатковою угодою № 19 строк договору було продовжено до 31 грудня 2020 року, при цьому умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року між клієнтом і фактором укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу викладено у новій редакції, проте дата укладення його укладення залишено 28.11.2018. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. 31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 01 січня 2023 року. 08 листопада 2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 158 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 21231,00 грн. Наданий Витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують перехід права вимоги від Клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс». Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із Відповідачем, підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 08.11.2022, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, що не суперечить закону. Отже, Відповідач зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного кредитного договору № 303731721 від 28.08.2021, який, на його думку, на момент укладення договору факторингу не існував. Однак, варто зазначити, що сутність договору факторингу №28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно з умовами договору факторингу, Клієнт зобов`язувався передати Фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. Це означає, що фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. У цьому контексті, важливим є те, що реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір № 303731721 від 28.08.2021, укладений 08.11.2022, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Зазначений Реєстр прав вимог містить індивідуалізацію щодо предмета договору та ціни. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже стало існувало, а не було майбутнім. Перехід права вимоги за подальшими договорами факторингу здійснювався вже щодо дійсного на момент їх укладення боргу. Копії договорів факторингу містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками, на підтвердження укладання таких договорів. З огляду на те, що договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», який було пролонговано на підставі додаткових угод №19, №26, №27, №31, № 32 до даного договору на момент укладання кредитного договору був чинним, то відповідно до витягу з Реєстру права вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до Відповідача, яке в подальшому перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», відповідно, та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до Позивача. Суд зазначає, що кредитний договір ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем укладено 28.08.2021, тобто після укладення 28.11.2018 ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору факторингу, яким не передбачалась передача права вимоги на майбутнє. Однак додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 до цього договору внесено зміни - змінено порядок відступлення права вимоги, а саме наявне право вимоги стало переходити від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку до договору; право майбутньої вимоги стало передаватися з моменту виникнення такого права вимоги до боржника без додаткового оформлення (п. 4.1). Ці зміни внесено до укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем кредитного договору і вони відповідають припису ст. 1077 ЦК України. Отже майбутні вимоги є предметом договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Указані докази надані стороною Позивача. Суд звертає увагу, що з огляду на наявність у законодавстві норм, які містять пряму вказівку щодо можливості відступлення новому кредитору майнових прав, які виникнуть у майбутньому, заперечення цього права нівелює принципи юридичної визначеності та законності у цивільно-правових правовідносинах. Стосовно досудового врегулювання спору, суд зазначає, що згідно з п. 6 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. У даному випадку законом обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору не визначався. За змістом правового висновку у постанові КЦС ВС від 30.01.2018 по справі № 419/316/15-ц обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує». Офіційне тлумачення обов`язковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний Суд України у справі № 1-2/2002 від 09.07.2002. Так, обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати щодо сплати судового збору мають бути покладені на Відповідача. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, надану на підставі договору з адвокатським бюро «Тараненко і партнери» на підставі договору про надання правової допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 (а.с. 43-44), Додаткової угоди до нього № 25770534032 від 30.05.2025 (а.с. 42). Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 (а.с. 41) Позивачу надано послуги на суму 7000 грн, які складаються з підготовки позовної заяви: 2 год. - 5 000,00 грн; вивчення матеріалів справи: 2 год.- 1 000,00 грн; підготовка та подача адвокатського запиту - 1 год. - 500,00 грн; підготовка і подача клопотання щодо отримання інформації 500 грн. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, які враховує суд при розподілі судових витрат, зокрема, суд має оцінити обгрунтованість таких витрат та пропорційність їх до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. \~ \~ \~ \~Визначаючись із розміром правничої допомоги, яка підлягає стягненню з Відповідача суд враховує, заперечення представника відповідача щодо суми судових витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення відповідача щодо суми судових витрат та те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved