Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просить встановити факт батьківства стосовно нього [PERSON] , який помер [INFO] та внести до актового запису про народження відомості про батька [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він народився [INFO] . У свідоцтві про народження батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що на момент народження його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали разом, однак у шлюбі не перебували. [PERSON] та [PERSON] одружилися 18.08.2004 та проживали разом до 2006 року. 30 березня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого вони разом більше не проживали та спільного господарства не вели. Зі своїм батьком [PERSON] з 2006 року він більше не бачився та проживав разом з матір`ю [PERSON] . Також зазначає, що йому від його матері - [PERSON] стало відомо, що його біологічний батько [PERSON] помер [INFO] . Після смерті його батька [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме квартиру [ADDRESS] . У зв`язку із відкриттям спадщини він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено та надано роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин між ним та [PERSON] . Вказує, що встановлення факту родинних відносин з [PERSON] має значення для прийняття спадщини після померлого батька. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28 липня 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. 25 вересня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання в якому просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що позов підтримує та просить ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду подано клопотання в якому просить провести розгляд справи у відсутності представника відповідача та ухвалити рішення, виходячи з фактичних обставин справи. Третя особа в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду подано клопотання в якому просить провести розгляд справи у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 27.03.2001, [PERSON] , народився [INFO] (а.с. 60). Відповідно до вищевказаного свідоцтва про народження, батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . За повідомленням позивача, на момент його народження - [INFO] , батьки у шлюбі не перебували. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Згідно приписів ч. 2 ст. 55 КпШС України, яка була чинна на момент народження позивача [PERSON] , при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національності батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, інформація про батька позивача на момент народження останнього, була зазначена відповідно до ст. 55 КпШС України. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , матір [PERSON] - [PERSON] 18.08.2004 уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 61). 30 березня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 62). При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують такі обставини у їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства батьками дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьками батьківства. Тобто, ч. 3 ст. 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; спільне виховання батьками дитини; спільне утримання батьками дитини; визнання батьківства відповідачем. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Таким чином, встановлення судом фактів батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №543/738/16-ц, від 29.08.2018 у справі №641/9147/15-ц, від 21.11.2018 у справі №225/6301/15-ц. Частиною 1 статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Таким чином закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до ст. ст. 128, 129 СК не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 373/2257/18. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Нормою ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, надаючи оцінку наданим позивачем копіям фотографій, суд зазначає, що останні жодним чином не підтверджують ступінь спорідненості між зображеними на них особами, оскільки ідентифікувати таких осіб неможливо. Також жодним чином не доводять батьківство [PERSON] по відношенню до [PERSON] і надані позивачем копія листа на якому відправником зазначено « [PERSON] » та отримувачем « [PERSON] », а також копія поштової картки з текстом привітання (а.с. 73, 74). Відтак вищевказані копії фотографій, листа та поштової картки не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України. Крім цього, судом звертається увага на те, що позивачем у позовній заяві вказується про відібрання на підставі судового рішення біологічних зразків померлого [PERSON] та самого [PERSON] для їх подальшої передачі до експертної установи для проведення посмертної судової молекулярної-генетичної експертизи. Позивачем вказано, що біологічні зразки зберігаються у Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). При цьому, в ході судового розгляду справи, з будь-якими клопотаннями про призначення у вказаній справі судової молекулярно-генетичної експертизи, з урахуванням наявності на зберіганні у Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи біологічних зразків померлого [PERSON] та самого [PERSON] , що могло б мати значення в процесі дослідження факту батьківства, позивач не звертався. Не звертався позивач до суду також із клопотанням про допит свідків, які ним зазначені у позовній заяві та яким за його твердженням достовірно відомо про його взаємовідносини із померлим [PERSON] . Приписами ч. 4 ст. 12, п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Окрім того заслуговує на увагу і той факт, що [PERSON] , маючи всі підстави вважати [PERSON] своїм біологічним батьком, звернувся до суду з вимогами про визнання батьківства останнього лише після його смерті з метою отримання спадкового майна. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] та наявності підстав для відмови у їх задоволенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed