Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва надійшла заява представника позивача - адвоката Олексієнка Михайла Михайловича, щодо ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 14 700 грн, які позивач поніс у зв`язку з розглядом його позовної заяви. Заява обґрунтована тим, що ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування задоволено частково, проте в резолютивній частині рішення не вирішено питання про судові витрати. В листопаді 2023 р. представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,0 грн., оскільки вважає, що є необґрунтованою та неспівмірною із складністю справи та ціною позову. У вересні 2025 р. представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 4 800,0 грн., оскільки вважає, що є необґрунтованою та неспівмірною із складністю справи та ціною позову, а також за відсутності факту доказів, щодо її оплати, заявлений розмір витрат є також необґрунтованим. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.270 ч.4 ЦПК України при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення сторони викликаються в разі необхідності. В зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути вищевказану заяву без учасників справи, які не з`явилися Суд, дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.06.2025 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 11 280,03 грн та судовий збір у розмірі 840,0 грн. Однак, при ухваленні судового рішення, судом не було вирішено питання про розподіл витрат на правничу допомогу, а саме не стягнуто витрат на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18). Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява №18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява №49684/99). Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду [PERSON] укладено з адвокатом Олексієнком М.М. договір про надання правової допомоги № 25/11/2019-ЦС від 25.11.2019 року, додатковою угодою № 1 від 25.11.2019 р. до договору про надання правової допомоги № 25/11/2019-ЦС від 25.11.2019 року та договір про надання правової допомоги № 11/09/23-ЦС від 11.09.2023 року, додатковою угодою № 1 від 11.09.2023 р. до договору про надання правової допомоги № 11/09/23-ЦС від 11.09.2023 відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту необхідну правову допомогу з метою захисту і представництва прав та законних інтересів замовника. Крім того, долучено до матеріалів справи розрахунок витрат на правничу допомогу та Акт про надання послуг від 27.12.2019 року, Акт про надання послуг від 03.10.2019 року, Акт про надання послуг від 11.06.2020 року, Акт про надання послуг від 14.09.2020 року, Акт про надання послуг від 04.03.2021 року, Акт про надання послуг від 13.07.2021 року, Акт про надання послуг від 16.07.2021 року, Акт про надання послуг від 15.09.2022 року, Акт про надання послуг від 16.11.2022 року, Акт про надання послуг від 11.09.2023 року, Акт про надання послуг від 11.09.2023 року, Акт про надання послуг від 25.10.2023 року, Акт про надання послуг від 27.10.2023 року підписані сторонами Договору, згідно яких визначено вартість юридичних послуг запланованих та виконаних адвокатом, копією квитанції №25/11/19 від 25.11.2019 р. на суму 7 500,0 грн, копією квитанції №11/06/20-1 від 11.06.2020 р. на суму 1 200,0 грн, копією квитанції №14/09/20-1 від 14.09.2020 р. на суму 1 200,0 грн, копією квитанції № 04/03/21-1 від 04.03.2021 р. на суму 1 200,0 грн, копією квитанції № 13/07/21-1 від 13.07.2021 р. на суму 1 200,0 грн, копією квитанції №2PL675386 від 27.10.2023 р. на суму 2 400,0 грн, а всього в розмірі 14 700,0 грн. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною /третьою особою чи тільки має\\ бути сплачено. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, від 27.09.2023 р. у справі № 904/1711/22, від 01.11.2023 р. у справі № 910/12597/22, від 06.12.2023 р. у справі № 905/493/22. Так, ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно зі ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, з огляду на обсяг виконаних адвокатом Олексієнко М.М. робіт, складність справи, суд дійшов висновку, що сума гонорару в розмірі 14 700,0 грн є співмірною із складністю справи та ціною позову, а тому є підстави для задоволення заяви. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне заяву представника позивача - адвоката Олексієнко М.М. про ухвалення додаткового рішення суду задовільнити, ухвалити додаткове рішення в частині стягнення судових витрат по оплаті правничої допомоги в сумі 14 700,0 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved