Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

10 липня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 21.09.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1067023. Відповідно до умов кредитного договору Товариство надало відповідачу кошти в сумі 4000,00 грн на споживчі потреби, на строк 30 днів, з процентною ставкою 1,90% від суми кредиту за кожень день користування кредитом. 28.04.2021 року між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-28/04/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року. 28.04.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір №1-28/04/2021 відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до до [PERSON] за кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року. Так, ТОВ «ФК «АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1067023 від 21.09.2020 року в сумі 14240,00 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 4000,00 грн.; заборгованість за комісіями і відсотками 3420,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами 6820,00 грн., яку просить суд стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами. Ухвалою суду від 15.07.2025 року відкрито провадження та справу призначено у спрощеному провадженні до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. За таких обставин, оскільки проти цього не заперечував представник позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.09.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1067023, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кошти в сумі 4000,00 грн. на споживчі потреби, на строк 30 днів, з процентною ставкою 1,90% від суми кредиту за кожень день користування кредитом, тип процентної ставки фіксована (п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору). Знижена процентна ставка становить 0,95 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (346,75 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, якщо в цей строк Клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, якщо Клієнт не виконав умови зазначені в п.п. 1.4.1. Договору (п.п. 1.4.1, 1.4.2 Договору). Із довідки ТОВ «Лінеура Україна» про ідентифікацію вбачається, що [PERSON] був ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна» шляхом використання одноразового ідентифікатора. Видача кредитних коштів за договором №1067023 від 21.09.2020 року в сумі 4000,00 грн. для [PERSON] підтверджена листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 21.05.2025 року. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року станом на 21.03.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором становить 14240,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6820,00 грн, та строкової заборгованості за процентами в розмірі 3420,00 грн. 28.04.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-28/04/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року. 28.04.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір №1-28/04/2021 відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до до [PERSON] за кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1067023 від 21.09.2020 року в сумі 14240,00 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 4000,00 грн.; заборгованість за комісіями і відсотками 3420,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами 6820,00 грн. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Частиною першою статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно до вимог\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей\~\~527,\~530 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк. В силу вимог\~статті 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно до частини другою статті 1050 ЦК України встановлено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Нормами ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, зокрема виписки з особового рахунку за кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року, суд приходить до висновку щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, після закінчення строку кредиту за Договором [PERSON] не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання в строк, передбачений умовами кредитного договору, суд вважає вимоги позивача, який є новим позикодавцем, щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року за основною сумою боргу в розмірі 4000,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами суд зазначає наступне. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. Позивач у позові будь-яких позовних вимог в порядку\~ст. 625 ЦК\~не заявляв. Встановленими умовами кредитного договору та графіком платежів строк кредитування становить 30 днів, тобто по 21.10.2020 року включно. Таким чином, строк кредитування за договором закінчився 21.10.2020 року. Отже, відповідачу нараховувалися проценти після закінчення строку кредитування, визначеного кредитним договором. Позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування. Суд відхиляє доводи позивача щодо обгрунтованості нарахування процентів за кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року після настання терміну повернення кредиту, оскільки вказані умови договору суперечать положенням ст.ст.\~1048,\~1050 ЦК України\~та висновкам, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 ( провадження №14-10цс18). Крім того, розмір заборгованості за кредитом, який був переданий в порядку відступлення права вимоги сам по собі не свідчить про обгрунтованість нарахування такої заборгованості та суперечить наведеним вище положенням\~Цивільного кодексу України. Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку за Кредитним договором №1067023 від 21.09.2020 року розмір заборгованості відповідача за простроченими відсотками становить 6820,00 грн. Водночас позивачем не надано суду обгрунтованого розрахунку заявленого до стягнення з відповідача розміру таких відсотків. Верховний Суд у постанові від 02.10.2020 у справі №911/19/19 висловив правову позицію, за якою суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Отже, обґрунтований розрахунок заборгованості повинен надавати суду можливість здійснити його перевірку. З огляду на наведене, такий розрахунок повинен містити, зокрема: обчислення суми боргу, ставки проценту, початок періоду нарахування основного боргу або процентів, закінчення періоду нарахування основного боргу або процентів, кількість днів прострочення, нарахування основного боргу або процентів, розрахунок основного боргу або процентів, розмір основного боргу або процентів та порядок нарахування відповідних сум за кожним відмінним критерієм заборгованості (додавання, множення, нарахування процентів, підсумок тощо) та підстави такого нарахування, передбачені умовами договору. Відповідно до положень частини третьої ст.12 та частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4\~ст. 12 ЦПК України). Позивачем не наданий розрахунок заборгованості, а наявна у матеріалах справи виписка з особового рахунку не містить порядку нарахування процентів, як складової частини заборгованості відповідача, чим виключена можливість здійснення судом перевірки такого розрахунку, а тому безпідставно вважати доведеною загальну суму процентів за кредитним договором у розмірі 6820,00 грн. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 7420,00 грн. кредитної заборгованості, з яких: заборгованість за тілом кредиту\~4000,00 грн., строкова заборгованість за відсотками\~3420,00 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: Договір № 16/06/2025 про надання правової допомоги від 16 червня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК Айконс» надалі - клієнт або замовник та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем надалі - адвокат або виконавець, Акт про отримання правової допомоги від 24 липня 2025 року, рахунок № 24.07.2025-3 від 24 липня 2025 року та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 11926 на суму 10500,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved