Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

30 жовтня 2025 року [PERSON] звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача [PERSON] повернути кошти у розмірі 100 470 грн. на рахунок позивача, з якого вони були переказані; зобов`язати відповідача [PERSON] відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у сумі 20 000 грн.; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він шляхом обману потрапив у ситуацію з шахраями, які заволоділи безпідставного його грошовими коштами. 28.10.2023 між ним та ФОП [PERSON] був укладений договір про надання послуг по відбору, купівлі, доставці авто з Європи у сумі 59 404 грн. та договір за транспортний засіб, митні платежі, послуги Виконавця та платежі по сертифікації у сумі 198 014 грн. Загальна сума становить 100 470 грн. 24.11.2023 року о 13:18 він переказав кошти за авто на банківський рахунок ФОП [PERSON] у сумі 41 066 грн. та 30.10.2023 року о 14:12 у сумі 59 404 грн. Після оплати, він неодноразово телефонував до ФОП [PERSON] щодо інформації отримання придбаного авто, проте в нього був вимкнений телефон. Також, він звернувся з усною претензією на телефон ФОП [PERSON] щодо отримання авто або повернення його коштів, але мобільний телефон був вимкнений, та кошти, станом на момент подачі заяви, не були повернуті. Крім того зазначає, що він зазнав душевних переживань та неспокою, через те, що втратив велику суму грошей, а тому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. У зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутись до суду. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.11.2024 року позовну заяву [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2024 року, справа було розподілена на суддю Олійника О.О. Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 18.12.2024 відкрито провадження по справі та визначено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів. Зокрема, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Набрання чинності зазначеним Законом України відбулося 25 квітня 2025 року. У судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У своїй заяві зазначив про підтримання позовних вимог у повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне його повідомлення. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, враховуючи позицію Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Крім того, направлені за місцем реєстрації відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди позивача постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За положеннями статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Судом встановлено, що згідно копії Договору про надання послуг по підбору, купівлі, доставці авто з Європи № 0023179 від 28.10.2023, яка була долучена до матеріалів справи позивачем, убачається, що між позивачем [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] 28 жовтня 2023 року укладено договір про надання послуг по підбору, купівлі, доставці авто з Європи. Відповідно п. 1.1. Договору, Виконавець за дорученням Замовника приймає на себе зобов?язання надавати послуги з питань придбання за межами України (в країнах Європи) Замовником такого, що був в користуванні (вживаного) та/або пошкодженого автомобіля (далі - «транспортного засіб»), доставки та розмитнення відповідного транспортного засобу, а Замовник зобов?язується прийняти та оплатити послуги Виконавця на умовах цього Договору і додатків до нього. Згідно п. 1.2. Договору, марка, модель, тип кузова, рік випуску, параметри ціни автомобіля, інші характеристики, а також умови оплати, зазначаються в додатку № 1 (Специфікація), що є невід?ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 2-3 Додатку № 1 (Специфікація) до Договору про надання послуг по підбору, купівлі, доставці авто з Європи № 0023179 від 28.10.2023 року, сторони погодили, що вартість за Договором складає: 198 014.00 грн., включаючи вартість транспортного засобу, митні платежі, послуг Виконавця та платежі по сертифікації. Всі розрахунки за Договором та Специфікацією здійснюються в національній валюті України - гривні. Згідно п. 4 Додатку № 1 (Специфікація) до Договору про надання послуг по підбору, купівлі, доставці авто з Європи № 0023179 від 28.10.2023 року, оплата за Договором здійснюється: у сумі в гривні, розрахованій станом на день платежу відповідно до курсу продажу Євро за комерційним курсом вебсайту https:/kurs.com.ua (за виключенням суми митних платежів у гривні, розрахунок яких здійснюється згідно з п. 4.2. цієї Специфікації); в частині сплати митних платежів - у сумі в гривні, розрахованій станом на день платежу відповідно до курсу НБУ Євро до гривні (вебсайт https:/bank.gov.ua ). Відповідно до п. 5 Додатку № 1 (Специфікація) до Договору про надання послуг по підбору, купівлі, доставці авто з Європи № 0023179 від 28.10.2023 року, замовник здійснює оплату по Договору та цій Специфікації у наступному порядку: виконує протягом трьох днів з дня підписания Сторонами Договору та даної Специфікації платіж в сумі в що становить: 59 404.00 грн., (вебсайт: https://kurs.com./ дорівнює вартості послуг Виконавця, включаючи доставку транспортного засобу; платежі митного очищення в сумі в гривні, 41 066.00 грн., яка буде повідомлена Виконавцем Замовнику та становить збори і обов?язкові платежі на користь третіх осіб, числі для проходження митних процедур; виконує в день підписання Сторонами Акту приймання-передачі послуг (до підписання Акту) остаточний розрахунок в сумі в гривні, 138 610,00 грн. Як убачається з копії платіжної інструкції № 0.0.3277970888.1 від 30.10.2023, 30.10.2023 року позивач [PERSON] перерахував на рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 59 404,00 грн. за послугу по пригону Volkswagen Caddy 2009 рік (ВИН WV2ZZZ2KZ9X094172). Крім того, згідно копії платіжної інструкції № 0.0.3324795942.1 від 24.11.2023, 24.11.2023 року позивач [PERSON] перерахував на рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 41 066 грн. за оплату митниці Volkswagen Caddy 2009 РІК (ВИН-WV2ZZZ2KZ9X094172). Як вказує позивач, після оплати, він неодноразово телефонував до ФОП [PERSON] щодо інформації отримання придбаного авто, проте в нього був вимкнений телефон. Кошти, станом на момент подачі заяви, не були повернуті. У зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутись до суду. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 206 ЦК України передбачено, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 206, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним у справі доказам. Крім того, сам Договір про надання послуг по підбору, купівлі, доставці авто з Європи № 0023179 від 28.10.2023 та Додаток № 1 (Специфікація) до Договору про надання послуг по підбору, купівлі, доставці авто з Європи № 0023179 від 28.10.2023 року, які долучені позивачем до матеріалів справи, укладені між сторонами, стосуються підбору, купівлі, доставці автомобіля для позивача, свідчать про те, що кошти були отримані на підставі домовленості між сторонами, а не безпідставно, відповідачем вчинялись дії по підбору, купівлі, доставці автомобіля для позивача, а тому суд не погоджується з тим фактом, що грошові кошти були отримані відповідачем безпідставно. Суд звертає увагу, що позивач не звертався до суду із позовом про визнанням недійсним правочину (договору) на підставі якого були передані грошові кошти відповідачу, або з інших підстав даний правочин не скасовано, а тому виходячи із презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), у суду відсутні підстави вважати грошові кошти передані відповідачу такими, що отримані ним без належної правової підстави. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, так як в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідач безпідставно отримав кошти, то суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача зазначених коштів відсутні, а тому в позові необхідно відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed