Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

У грудні 2024 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 4026286 від 20.04.2021 у розмірі 19 882,85 грн.; понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. В обґрунтування позову, зазначається, що 20.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4026286, відповідно до умов якого, кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до положень договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 6000,00 грн.; стандартна процентна ставка становить 1,9 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгацїї) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгацїї є новою датою повернення кредиту. Вказується, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду на підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Зауважується, що строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Як стверджується у позові, 30.12.2021 між TOB «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-12/2021-21, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № 4026286. Разом з тим, у позові наголошується, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/223 від 10.01.2023, в тому числі за Договором № 4026286. Як зазначає позивач, загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника на день формування позовної заяви, становить 19 882,85 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 13 680,00 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; 1 000,00 грн - заборгованість з комісії; 175,24 грн. - інфляційні збитки; 27,61 грн. - нараховані 3 % річних. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Третяк Я.М. Ухвалою суду від 09.12.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч.2 ст. 247 ЦПК України). 10.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві вказується, що саме з 20.05.2021 розпочався перебіг строку позовної давності за договором. Таким чином, строк позовної давності за позовом про стягнення заборгованості за договором закінчився 20.05.2024, разом з тим, позовна заява подана 28.11.2024, отже, за межами строку позовної давності. Також представник відповідача зазначає, що позивачем не підтверджено факт укладення договору, не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копія договору, графіку платежів та паспорту споживчого кредиту створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом одноразовим ідентифікатором уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Вказує, що позивач не надав первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту у розмірі 6 000 грн. за договором, його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше) та не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів. Зауважує, що заборгованість за відсотками нарахована як протягом строку кредитування, передбаченого договором, так і після закінчення строку кредитування, передбаченого даним договором, що є незаконним, оскільки, нараховані за межами строку дії договору. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за договором, представник відповідача вказує, що інфляційні втрати та 3 % річних є саме мірою відповідальності за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за кредитним договором, отже, не нараховуються під час військового стану та підлягають списанню. Отже, нарахування відповідачу інфляційних втрат у розмірі 175, 24 грн. та 3 % річних у розмірі 27, 61 грн. за Договором є незаконним та такі відсотки та інфляційні втрати підлягають списанню. Відповідач зазначає також, що пункт договору щодо встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 0, 95 % в день у межах строку кредитного договору та пункт договору про процентну ставку у розмірі 1,9 % в день за межами строку дії кредитного договору є несправедливими у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Отже, нарахування відповідачу інфляційних втрат у розмірі 175,24 грн. та 3 % річних у розмірі 27, 61 грн. за договором є незаконним та такі відсотки та інфляційні втрати підлягають списанню. 12.02.2025 представником позивача подано відзив на позовну заяву, в якому з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві не погоджується, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 12.02.2025 представником позивача подано клопотання про витребування доказів, в якому просила поновити строк на подачу клопотання про витребування доказів; витребувати у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д): інформацію, чи видавалась АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка № [NUMBER] ;- докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 6 000,00 грн., які 20.04.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 20.04.2021 по 20.05.2021 року; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки.- інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 20.04.2021 по 20.05.2021 року;- інформацію чи знаходиться номери телефону [NUMBER] , [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 20.02.2025 представником позивача подано додаткові пояснення. 17.02.2025 представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором та заперечення на заяву про витребування доказів. Ухвалою суду від 17.02.2025 витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д): інформацію, чи видавалась АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка № [NUMBER] ; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 6 000,00 грн., які 20.04.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 20.04.2021 по 20.05.2021 року; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 20.04.2021 по 20.05.2021 року; інформацію чи знаходиться номери телефону [NUMBER] , [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 20.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4026286 про споживчий кредит. Відповідно до п.1.1. договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ITC Товариства. Відповідно до п. 1.3 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 6 000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Згідно з п. 1.4 договору строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Відповідно до п. 1.5 договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день затосування: в межах строку строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; в межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Пунктом 1.5.1 договору визначено, що знижена процентна ставка 0,95 % в день застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації кредиту, не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Споживача лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо Споживач є учасником Програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо Споживач не є учасником Програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для Споживача. Відповідно до п.1.6 - 1.8.2 договору мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 6938,50 % річних, за зниженою ставкою 346,75% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 9 420,00 грн, за зниженою ставкою 7 710,00 грн. Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій форму шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до п.4.1 договору, строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (пп.4.2.1.-4.2.4) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1 - 4.3.2). Вказаний договір підписаний електронним ідентифікатором відповідача [PERSON] - С213017. Аналогічна інформація зазначена в додатку № 1 до кредитного договору, а саме у графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 4026286 від 20.04.2021, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] - С213017. Умови кредитування містяться у Паспорті споживчого кредиту, та графіком платежів до з якими [PERSON] ознайомлена шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором - С213017. 30.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 30-12/2021-21, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача за вказаним договором про надання споживчого кредиту. З реєстру боржників, який є додатком № 3 до договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 вбачається, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4026286 від 30.04.2021 на суму 19 680, 00 грн, з яких заборгованість за кредитом 6 000,00 грн, заборгованість за процентами 13 680,00 грн. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до відповідача за вказаним договором про надання споживчого кредиту. З реєстру боржників, який є додатком № 3 до договору факторингу № 10-01/ 2023 від 10.1.2023 вбачається, що до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4026286 від 30.04.2021 на суму 19 882, 85 грн, з яких заборгованість за кредитом 6 000,00 грн, заборгованість за процентами 13 680,00 грн., 202,85 -відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно ст.625 ЦК України. Як видно з копії картки обліку договору (розрахунок заборгованості) за кредитним договором № 4026286 від 20.04.2021, зіставленого ТОВ «Коллект Центр» заборгованість [PERSON] станом на 10.01.2023 становить 19 882,85 грн., з яких: 6 000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 13 680,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги; 175,24 грн. - інфляційні збитки; 27,61 грн. - нараховані 3% річних. 20.06.2025 на виконання вимог ували суду від 17.02.2025 АТ КБ «Приватбанк» направлено на адресу суду виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 20.04.2021 по 20.05.2021. Також повідомлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ): ідентифікаційні дані власника картки: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , серія та номер паспорта [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] (контактні дані: [NUMBER] ). Згідно долученої виписки за договором від 20.04.2021, 20.04.2021 на картку № [NUMBER] здійснено зарахування переказу на карту в сумі 6 000,00 грн. За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 та від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст.3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника шляхом введення одноразового ідентифікатора. Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, другою , третьою статті 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Факт надходження коштів 20.04.2021 у сумі 6 000,00 грн на рахунок [PERSON] підтверджується інформацією, отриманою від АТ КБ «ПриватБанк» від 20.06.2025 №20.1.0.0.0/7-250603/90487-БТ, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № № [NUMBER] за період 08-07-2021 - 09-07-2021 рр: фінансовий номер телефону, та номер який знаходиться в анкетних даних [PERSON] [NUMBER] . Банк додатково направив виписку по рахунку № [NUMBER] , яка містить інформацію про зарахування на рахунок суми 3 000,00 грн 08 липня 2021 року. Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Разом з тим, заперечуючи отримання кредитних коштів у сумі 3 000,00 грн, відповідач не спростував належності йому платіжної карти № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 20-04-2021 - 20-05-2021 рр: фінансовий номер телефону [NUMBER] , та номер який знаходиться в анкетних даних [PERSON] , [NUMBER] , не був [NUMBER] . Банк додатково направив виписку по рахунку № [NUMBER] , яка містить інформацію про зарахування на рахунок суми 6 000,00 грн 20.04.2021. Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Разом з тим, заперечуючи отримання кредитних коштів у сумі 6 000,00 грн, відповідач не спростував належності йому платіжної карти № [NUMBER] . З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, суд вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором. Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий. Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Матеріалами справи підтверджено вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 19 882,85 грн. Суд вважає помилковими доводи відповідача в частині пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на наступне. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до дня подання позовної заяви до суду та існує на часу розгляду справи. Законом України від 8 листопада 2023 року № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» пункт 19 викладено в такій редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Тобто на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач і в продовж цього терміну не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України. Інші обставини, на які посилається сторона відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджені, тому судом до уваги не беруться. Щодо судових витрат на правову допомогу. Звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект Центр» заявило про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: договір про надання правової допомоги від 02.09.2024 № 02-09/2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та [PERSON] ; заявка на надання юридичної допомоги №5 від 12.10.2024; витяг з акту № 2 ; витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 12.11.2024; платіжна інструкція кредитного переказу коштів № 0476080000 від 19.11.2024. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість вимог позивача, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді частково відповідає критерію реальності таких витрат, оскільки, справа розглядалась в суді в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, в матеріалах справи міститься з підготовлених адвокатом документів лише позовна заява з додатками, а тому суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають частково заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 553, 554, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved