Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати дійсним усний договір купівлі-продажу нерухомого майна якій був укладений у від 07.07.2021, між [PERSON] та [PERSON] , що до будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 512378000:02:004:2703, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , право власності на будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 512378000:02:004:2703, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згодом позивач надала 07.08.2025р. заяву про збільшення позовних вимог, та просила розглянути позовні вимоги у новій редакції: Визнати договір купівлі-продажу від 07.07.2021, укладений між [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , що до будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 512378000:02:004:2703, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] виконаним (укладеним) та дійсним. Визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , право власності на будинок загальної площі (кв.м): 111.7 Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1340723651237 та земельну ділянку площею (га): 0.054, з кадастровим номером 512378000:02:004:2703, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позовна заява мотивована тим у березні 2020 року сторони усно домовились про те що: на земельній ділянки з кадастровим номером 5123782000:02:004:2703, якій знаходиться за адресою: [ADDRESS] , якій належить на праві приватної власності відповідачу, позивач добудує будинок, виконає ремонтні роботи за свій рахунок, опісля даний будинок з земельною ділянкою буде проданий позивачу за 15250 доларів США. У кінці червня 2021 року відповідач запропонувала змінити усну домовленість, відтак сторони домовились, що позивач виконує за свої кошти ремонтні роботи за адресою [ADDRESS] , та позивач доплачує відповідачу суму у розмірі 3000 доларів США. Відтак вартість будинку за домовленістю була оцінена в 14735 доларів США, без врахування коштів, які були позивачем витрачені на ремонтні роботи у будинку якій знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так відповідач надала позивачу 07.07.2021 розписку, де зазначено, що [PERSON] отримала 3000 доларів США у якості задатку за продаж вищезазначена будинку, залишок від сумі у розмірі 11735 доларів США зараховувалось у вартість ремонту у будинку, якій знаходиться у [ADDRESS] , та якій належить відповідачу, якій здійснив чоловік позивачки. Відповідачка передала позивачки оригінали документів на будинок, та позивачка разом з родиною заселилась та проживає у вищезазначеному будинку. У грудні 2021 року відповідачка надала довіреність на ім`я матері позивачки, щоб оформити договір купівлі продажу. У лютому 2022 року було отримано висновок про вартість майна. Вартість майна складала 744 105 гривень. У зв`язку з тим, що в країни 24.02.2022 року почалась війна у інструкцію по оформленню договорів купівлі продажу по довіреності ввели зміні, та по дорученню, які віданні більш ніж місяць, потрібно письмово підтвердити від довірителя, що дане доручення дійсне. Так на виконання даного пункту, позивач звернувся до відповідача, але відповідачка не надавала таку письмову згоду. Та до теперішнього часу ухиляється від укладання письмового та нотаріального договору купівлі-продажу виїхавши в невідомому напрямку, на зв`язок не виходить, таким чином дії відповідача свідчать про те що вона фактично уклала договір купівлі продажу, але в подальшому ухилилась від його юридичного посвідчення. Тому позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право власності належним шляхом, а саме нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу свого житлового будинку. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на житловий будинок, окрім як за зверненням до суду. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялась належним чином. Враховуючи думку позивача, яка надала заяву про слухання справи за її відсутності, у якої не заперечувала, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно розписки від 07.07.2021 розписку, у якій зазначено, що [PERSON] отримала 3000 доларів США у якості задатку за продаж вищезазначеного будинку, залишок від сумі у розмірі 11735 доларів США по курсу 27,1 грн. зараховується у вартість ремонту у будинку, якій знаходиться у [ADDRESS] . До матеріалів справи позивачка надала довідку від 23.05.2025 року про сплату членських внесків з 2020 року по 2025 рік. Відповідач є власником земельної ділянки на підставі акту державної реєстрації земельної ділянки від 29.10.2013, та житлового будинку на підставі декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД141172331715, виданий 21.08.2017, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Документ отримано з ЄРД; технічний паспорт, серія та номер: 166, виданий 09.08.2017, видавник: ПП "Архстройдом". Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та як наслідок визнання за ним права власності на спірне майно. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч.1ст.220 ЦК України уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 даної статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Сторони договору починаючі з моменту передачі та прийняття вказаного будинку мали бажання переоформити вказаний будинок у нотаріуса. Відповідач ніяких дій з нотаріального посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку до цього часу не вчиняла, тобто ухилилась від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна. Так слід зазначити, що сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку. Позивач сплатила відповідачу грошові кошти в рахунок домовленої суми вартості житлового будинку. Відповідач проживає у вказаному будинку, відтак метою та предметом договору було купівля-продаж будинку тобто правочин вчинявся з наміром створення відповідних правових наслідків, виконуючі його вимоги здійснили передачу та прийняття коштів, будинку, тобто їхні дії абсолютно кореспондуються з виконанням умов договору та наявним на той момент бажанням сторін досягти вказаної мети. Позивач всі свої зобов`язання виконала, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від неї, через ухилення відповідача від здійснення дій направлених на нотаріальне посвідчення договору. Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на житловий будинок, окрім як за зверненням до суду, з вимогою про визнання договору дійсним, визнання права власності, що є похідним одне від одного та поєднано спільною метою. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. У відповідності до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно норм статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Так аналізуючи вказані норми законодавства слід зазначити, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідача, яка не надала необхідні документи. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, відсутня. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, відбулося його виконання, продавець отримав гроші, покупець прийняла будинок, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача та участь останнього обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії.

Outcome: approved