Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

04.04.2024 року Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач, ФОП [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди обладнання № ОО 03-12-20-01-І у сумі у сумі 98 040 (дев`яносто вісім тисяч сорок) гривень 00 коп., що складається з заборгованості з орендної плати 46 080,00 грн., неустойки 46 080,00 грн., вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 080,00 грн. та судовий збір. Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.08.2024 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.10.2024 року заочне рішення скасовано. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 31.10.2024 року в моє провадження надійшла зазначена цивільна справа. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.12.2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди обладнання № ОО 03-12-20-01-І. Згідно п. 1.1 цього договору, позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно (об`єкт оренди), що належить позивачу на праві власності або його майнового права згідно акта приймання передач і (додаток № 1). У п. 5.1 договору зазначено, що об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятий відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання. Згідно з актом прийому - передачі обладнання від 03.12.2020 року, позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди. Загальна вартість переданого в оренду обладнання складає 5 880,00 грн. Згідно з п. 4.1 договору, орендна плата, що складає 1590,00 грн. на кожен місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем [PERSON] в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 03 числа кожного місяця. За період з 03 грудня 2020 року по 26 березня 2024 року боржник сплатила орендну плату відповідно до умов договору у сумі 17 520,00 грн. 11.03.2024 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти № 0305800020978. Відповідач не відповідає на телефонні дзвінки, оплати та відповіді на вимогу від відповідача позивачу не надійшло. Враховуючи викладене, на підставі статей 509, 526, 549, 610, 626, 628, 629,759. 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом. Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначала, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх такими, що не відповідають дійсності, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Відповідач не заперечує, що 03 грудня 2020 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] було укладено Договір оренди обладнання №ОО 03-12-20-01-1 на умовах, що зазначав позивач. Відповідач вважає, що до позовних вимог про стягнення неустойки слід застосувати позовну давність, про що робить заяву у заяві про перегляд заочного рішення та вважає, що розмір неустойки підлягає зменшенню у зв`язку з зміною її матеріального стану та неможливості здійснювати повноцінне утримання дітей. Відповідач у судові засідання не з`явився, відзив на позов не подав, повідомлявся судом про розгляд справи у встановленому законом порядку. Позивачем до заперечень на заяву про перегляд заочного рішення долучено докази, що відповідачем було сплачено оренду за вказаний період у розмірі 17 520,00 грн., а саме платіжне дорученням №@2PL142078 на суму 3 200,00 грн., платіжне доручення № @2PL152657 на суму 1 650,00 грн., платіжне дорученням №@ 2PL342864 на суму 1 650,00 грн., платіжне доручення №@2PL571983 на суму 1 500,00 грн., платіжне доручення № @2PL609004 на суму 1 600,00 грн., платіжне доручення №@2PL790379 на суму 1 500,00 грн., платіжне доручення №@2PL850102 на суму 4 830,00 грн., платіжне доручення №@2PL877631 на суму 1 590,00 грн. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив суд розглянути справу без їх участі, вимоги підтримали в повному обсязі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд установив, що 03.12.2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди обладнання № ОО 03-12-20-01-І. Згідно п. 1.1 цього договору, позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно (об`єкт оренди), що належить позивачу на праві власності або його майнового права згідно акта приймання передачі (додаток № 1). У п. 5.1 договору зазначено, що об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятий відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання. Згідно з актом прийому - передачі обладнання від 03.12.2020 року позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди. Загальна вартість переданого в оренду обладнання складає 5 880,00 грн. Згідно з п. 4.1 договору, орендна плата, що складає 1590,00 грн. на кожен місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем [PERSON] в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 03 числа кожного місяця. 11.03.2024 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти № 0305800020978. Оплати та відповіді від відповідача матеріали справи не містять. Згідно з розрахунком заборгованості за період з 03 грудня 2020 року по 26 березня 2024 року заборгованість з орендної плати складає 40 місяців * 1 590 гривень на місяць - 17 520,00 грн. = 46 080,00 гривень 00 копійок. Неустойка = Заборгованість з орендної плати = 46 080 гривень 00 копійок. Вартість неповернутого об`єкта оренди = 5880 гривень 00 копійок Між сторонами виник спір стосовно належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди. Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно зі ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). У відповідності до ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦПК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦПК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки, відповідач в порушення умов вищевказаного договору оренди майна не виконав у повному обсязі, тому позовні вимоги слід задовольнити. Щодо застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки то слід зазначити наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Річний строк позовної давності для вимоги про стягнення пені було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено. Законом України від 8 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Тому відсутні правові підстави для висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у зв`язку із застосуванням наслідків спливу позовної давності. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 080,00 грн. У статті 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу: копію Договору про надання правничої допомоги № 81 від 16 жовтня 2024 року; копію акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) №1 від 31 жовтня 2024 року; копію платіжного доручення № ПН 201 від 31 жовтня 2024 року; копію акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) №2 від 12 серпня 2025 року; копію платіжного доручення № ПН 1266 від 13 серпня 2025 року; Копію акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) №3 від 10 вересня 2025 року; копію платіжного доручення № ПН 1520 від 10 вересня 2025 року. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги в разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена. За таких обставин, оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрат на правову допомогу у розмірі 10 080,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved