Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про поділ спільного майна подружжя, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 27 вересня 2003 року вони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2022 року. Перебуваючи у шлюбі вони придбали: - квартиру [ADDRESS] , за ціною 502 447 грн 00 коп., транспортний засіб легковий автомобіль сірого кольору марки GEELY, модель EMGRAND X7, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстровано за [PERSON] та перебуває у його користуванні та земельну ділянку площею 0,0665 га, кадастровий номер 1210100000:09:519:0091, розташовану: [ADDRESS] , яка перебуває у користуванні позивачки. Посилаючись на положення ст. 60 СК України, просить суд визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя, виділивши йому транспортний засіб - легковий автомобіль сірого кольору марки GEELY, модель EMGRAND X7, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ,, а у власність відповідачки земельну ділянку площею 0,0665 га, кадастровий номер 1210100000:09:519:0091, розташовану [ADDRESS] , стягнувши з нього грошову компенсацію за перевищення частки при розподілі спільного майна подружжя у сумі 8 213,99 грн. Відповідно до ст. 178 ЦПК України, позивачкою подано відзив на позовну заяву, доводи якого зведено до того, що в частині виділення у власність [PERSON] транспортного засобу легкового автомобіля сірого кольору марки GEELY, модель EMGRAND X7, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] та в частині виділення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0665 га, кадастровий номер 1210100000:09:519:0091, розташованої: [ADDRESS] і стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за перевищення його частки при поділі спільного майна подружжя у розмірі 8213,99 грн. позовні вимоги відповідачкою визнано. В той же час відповідачка заперечила проти визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках, оскільки хоча спірна квартира і була придбана під час перебування у шлюбі, однак нею було надано значну частину особистих коштів, зокрема від продажу квартири, що належала їй на праві особистої приватної власності, тому її частка у спільній сумісній власності має становити 33/40 частини квартири, а [PERSON] - 7/40. Окрім того,\~скориставшись своїм\~правом,\~визначеним ст.\~193\~ЦПК України,\~ [PERSON] \~подала зустрічну\~позовну заяву про визнання права власності, поділ майна подружжя, припинення права власності, стягнення грошової компенсації, не заперечуючи перелік та вартість майна, зазначені позивачем за первісним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 18.11.2006 року їй на праві особистої приватної власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS] . У серпні 2014 року вона, з метою розширення житлової площі для родини, знайшла покупця на свою квартиру та за попередньою письмовою домовленістю ними узгоджено, що договір купівлі-продажу вказаної квартири буде укладено до 20.09.2014 року. Визначившись із придбанням трикімнатної квартири [ADDRESS] , власник якої наполягав на швидкій угоді та не погоджувався на продаж після 20.09.2014 року, позивачка звернулася до близького друга родини - [PERSON] , який є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРЕЙ-ДЧС», з метою отримання фінансової допомоги від вказаної юридичної особи для придбання трикімнатної квартири та 26 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТРЕЙДЧС» в особі директора Денесюк Ірини Іванівни та [PERSON] укладено Договір поворотної фінансової допомоги № ФД- 7, відповідно до якої грошові кошти позивачка зобов`язалася повернути в строк до 20.09.2014 року, одразу після продажу власної однокімнатної квартири. 09 вересня 2014 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] . Квартира була придбана за 502 447 грн., частково за кошти, які отримала Позивачка за Договором поворотної фінансової допомоги (350 000 грн), а решта складала спільні кошти подружжя, які, отримані у дар від батьків Позивачки та батька Відповідача. 15 вересня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу квартири [PERSON] продала однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка була її особистою приватною власністю за 325 234 грн. та вже 18 вересня 2014 року на виконання Договору поворотної фінансової допомоги № ФД- 7 нею було повернуто суму отриманої фінансової допомоги у повному обсязі. Вважає, відсутні підстави вважати, що спірна квартира є безумовною спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках, оскільки більша частина придбана за її особисті кошти, отримані від продажу квартири. Посилаючись на викладене, вважає, що 65/100 частини спірної квартири є її особистою власністю, а 35/100 частини квартири є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому її частка у спільній сумісній власності має становити 33/40 частини квартири, а первісного позивача 7/40. Зважаючи, що наразі у спірній квартирі вона проживає разом із спільною з відповідачем донькою та дана квартира є єдиним її житлом, просить виплатити відповідачу компенсацію вартості належної йому 7/40 частки квартири у розмірі 239 540 грн., припинити право його власності на 7/40 частини квартири та визнавши на нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, зазначивши, що вперше чує про позику, оскільки квартира була придбана за спільні кошти подружжя. У 2007 році його неофіційний заробіток складав більше 2000$ на місяць, тому грошей вистачало аби придбати трикімнатну квартиру. Квартиру, що належала дружині, продавали її батьки та гроші були в них, у зв`язку з чим, те що квартиру куплено за кошти, отримані дружиною від продажу особистої квартири чує вперше та із цим не згоден. Вважає, що усі надані докази з приводу отримання фінансової допомоги є підробними копіями, оскільки людини яка позичила гроші він взагалі ніколи не знав, про дану позику нічого не чув. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги визнала частково, зокрема в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки та автомобіля, згодна із таким способом поділу. З приводу визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя заперечила, оскільки більша частина грошей належала їй особисто. Так, [PERSON] пояснила, що нею було зроблено позику у розмірі 350 тисяч гривень, це були гроші, яких не вистачало на покупку 3-кімнатної квартири. Вона продала 1-кімнатну квартиру, яка належала їй на праві особистої власності. З чоловіком узгоджувала те, що отримає позику, яку в подальшому отримала у [PERSON] у розмірі 350 тисяч гривень, чоловік про це знав. З [PERSON] домовились, що після продажі 1-кімнатної квартири, вона віддасть гроші. Приблизно 40 тисяч доларів вона внесла особистих грошей при оформленні правочину на 3-кімнатну квартиру. Нотаріусу не заявляла, що гроші на які оформлюється правочин не є сумісною власністю, а її особистими коштами. 3-кім.квартиру купували з чоловіком для доньки. Наразі пропонувала позивачу мирову угоду, згідно якої квартиру переоформити на доньку, однак він відреагував негативно. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] просила задовольнити частково, зокрема не заперечувала проти виділити у власність [PERSON] транспортний засіб, а у власність [PERSON] земельну ділянку, стягнувши з [PERSON] грошову компенсацію за перевищення його частки при поділі спільного майна подружжя у розмірі 8213,99 грн. Просила зустрічний позов задовольнити повністю, здійснити поділ майна подружжя, визначивши, що частка у спільному майні [PERSON] складає 33/40 частини, а [PERSON] - 7/40 частини квартири, оскільки більша частина квартири куплена на особисті кошти позивачки за зустрічним позовом, хоч і куплена в шлюбі. Суд, всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. \~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 27 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 696, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 826. Перебуваючи у шлюбі сторони придбали наступне майно: -квартиру [ADDRESS] , за ціною 502 447 грн 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 вересня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огневою Ю.Є., зареєстровано в реєстрі за №603, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією витягу з державного речових реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Квартира [ADDRESS] загальною площею 70,1 кв. метрів, житловою площею 48,4 кв. метрів, розташована на третьому поверсі десятиповерхового будинку, складається з три житлові кімнати, кухня, ванна, вбиральня, коридор, вбудована шафа, балкон, лоджія. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, який виконаний фізичною особою-підприємцем [PERSON] 28 липня 2023 року, ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає 1\~368 800 грн. без ПДВ. -Транспортний засіб легковий автомобіль сірого кольору марки GEELY, модель EMGRAND X7, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстровано за [PERSON] та перебуває у його користуванні, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу; Відповідно до Звіту №06/07/23 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля GEELY EMGRAND X7, реєстраційний номер [NUMBER] , виконаним ФОП [PERSON] 06 липня 2023 року, вартість об`єкту оцінки без ПДВ складає 186 227,98 грн -Земельну ділянку площею 0,0665 га, кадастровий номер 1210100000:09:519:0091, розташовану: [ADDRESS] . Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огневою Ю.Є. за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огневою Ю.Є. зареєстровано в реєстрі за №1363, що підтверджується іінформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Витягом з державного земельного кадастру. Земельна ділянка перебуває у користуванні [PERSON] . Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для індивідуального садівництва, виконаним ФОП [PERSON] 30 червня 2023 року, ринкова вартість земельної ділянки без врахування ПДВ складає 169 800 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно із ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Так, відповідачкою за первісним позовом [PERSON] у відзиві на позов та судовому засіданні, позовні вимоги стосовно об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та часток майна дружини та чоловіка в частині земельної ділянки та транспортного засобу легкового автомобіля визнано. Відповідачка за первісним позовом не заперечувала проти виділення у власність [PERSON] легкового автомобіля сірого кольору марки GEELY, модель EMGRAND X7, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] та виділення у її власність земельної ділянки площею 0,0665 га, кадастровий номер 1210100000:09:519:0091, розташованої: [ADDRESS] , а також стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації за перевищення його частки при поділі спільного майна подружжя у розмірі 8213,99 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінка вартості даного майна відповідачкою за первісним позовом не заперечувалась. Сторонами визнано, що земельна ділянка перебуває у користуванні [PERSON] , а транспортний засіб у користуванні [PERSON] . При цьому, позивачем внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Дніпропетровській області суму грошової компенсації в розмірі 8213,99 грн., що підтверджується квитанцією від 03 серпня 2023 року. Приймаючи до уваги визнання відповідачкою позовних вимог у цій частині позову, зважаючи, що визнання позову не суперечить Закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом в цій частині підлягають до задоволення. Таким чином на вирішення суду залишено вимоги за первісним та зустрічним позовами щодо квартири [ADDRESS] , вартістю 1 368 800 грн. Відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини\~третьої\~статті\~368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною\~першою\~статті\~36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, а законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. За правилом статті\~60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею\~63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини\~першої\~статті\~70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами\~другою\~та\~третьою\~статті\~372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті\~60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Так, судом встановлено, що не заперечувалося й сторонами, що квартиру [ADDRESS] було придбано сторонами в період перебування у шлюбі. Відповідачка за первісним позовом позивачка за зустрічним [PERSON] заявила про те, що за більшу частину вартості квартири нею було сплачено особистими коштами, отриманими внаслідок продажу квартири, що належала їй на праві особистої приватної власності. Як встановлено судом особисту квартиру [PERSON] було продано15 вересня 2014 року, в той час як спільну квартиру придбано подружжям 09 вересня 2014 року. На даний факт [PERSON] зазначено, що до продажу нею квартири, було прийнято рішення, яке погоджено із позивачем, про отримання поворотної фінансової допомоги у розмірі 350\~000 грн., які в подальшому було повернуто після продажу квартири. На підтвердження чого, [PERSON] було надано договір поворотної фінансової допомоги № ФД-7 від 26.08.2014. За клопотанням відповідачки було також допитано свідка [PERSON] , який зазначив що для отримання фінансової поворотної допомоги до нього звернувся батько [PERSON] - [PERSON] . Він є власником компанії, з відповідачкою особисто не знайомий, з батьком позивачки раніше жили поруч працювали разом. Угоду про фінансову допомогу підписано головним бухгалтером [PERSON] , про допит якої не заявлялося, у зв`язку з чим допит свідка [PERSON] було припинено. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є братом [PERSON] . Про угоду знає зі слів, йому відомо що після розірвання шлюбу між колишнім подружжям виник спір з приводу поділу квартири. Знає про отримання грошей від підприємства для покупки квартири, батько розповідав про [PERSON] , хто така [PERSON] не знає. Зазначив, що батьки також давали кошти від продажу квартири бабусі для покупки квартири сестрою. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є батьком [PERSON] . Подружжя проживало в 1-кімнатній квартирі, потім вони знайшли для покупки трикімнатну. Гроші на покупку квартири було отримано від продажу особистої квартири доньки, його родина додала частину 6000-8000 доларів, а також від підприємства [PERSON] , який є його другом та власником отримано поворотну фінансову допомогу. Гроші [PERSON] було надано за умови, що вони будуть повернуті після продажу квартири у розмірі 350000 грн. Він та його донька [PERSON] прийшли в бухгалтерію підприємства та касир видав гроші, які донька перерахувала, а він написав розписку Поважнюку про отримання грошей. Розписку про отримання грошей він писав особисто, донька не писала. Після продажу квартири гроші разом із розпискою віддав [PERSON] . В той же час, первісний позивач [PERSON] заперечив дану версію, зазначивши, що вперше чує про це, жодних позик подружжя не брало, а договір є підробленим, у зв`язку з чим заявив клопотання про призначення\~судової технічної експертизи документів. Задовольнивши клопотання позивача, ухвалою від 18.03.2024 судом витребувано у [PERSON] оригінал договору поворотної фінансової допомоги № ФД- 7 від 26 серпня 2014 року, оригінал квитанції до прибуткового касового ордера від 18.09.2014 року; у Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРЕЙ-ДЧС» (код ЄДРПОУ 34983636, юридична адреса: 49025, м.Дніпро, вул.Каляєва,буд.91) оригінали видаткових касових ордерів від 26 серпня 2014 року, від 28 серпня 2014 року, від 02 вересня 2014 року про надання коштів [PERSON] . На ухвалу суду Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТРЕЙ-ДЧС» надіслало суду листа згідно якого оригінали видаткових касових ордерів були знищені згідно Акту від 21.10.2019 у зв`язку із закінченням строків зберігання, а інша частина витребуваних документів знищена внаслідок пожежі на підприємстві, що підтверджується Актом служби АВР ОАО «ДНЕПРОГАЗ». Ухвалою від 22.04.2024 у справі призначено технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Однак, 04.09.2024 року до суду повернуто надані матеріали у зв`язку з неможливістю надання висновку експерта через відсутність додаткових необхідних матеріалів. Таким чином, встановити давність виконання печатного тексту, всіх власноручних підписів та проставлення печаток у Договорі поворотної фінансової допомоги № ФД- 7 та видаткових касових ордерах, квитанції до прибуткового касового ордера, на які посилається [PERSON] неможливо. Згідно з підпунктом\~14.1.257\~пункту\~14.1\~статті\~14 ПК України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (підпункт\~165.1.31\~пункту\~165.1\~статті\~165 ПК України). Відповідно до вимог статті\~1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно зі статтею\~1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Приписи статті 65\~СК\~регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК). В той же час, як встановлено судом, [PERSON] , не зважаючи на перебування у шлюбі та настання обов`язків для нього, як другого з подружжя, оскільки гроші, начебто одержані за договором, використані в інтересах сім`ї, про будь який договір позики не знав, а [PERSON] не наведено належними та допустимими доказами наявності такого договору, оскільки за збігом обставин, фінансова документація була знищена за давністю та під час пожежі, у зв`язку з чим її не було надано експерту для проведення дослідження на предмет давності виконання печатного тексту, всіх власноручних підписів та проставлення печаток. До показів свідків суд відноситься критично та вважає їх такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки показаннями сторони та показами свідків не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором. Аналогічного висновку дійшов\~Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі N 143/280/17\~(провадження N 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі N 569/24347/18 (провадження N 61-16630св19). Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі N 176/2967/13-ц (провадження N 61-41962св18) зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Верховний Суд при розгляді цивільної справи N 388/1354/17-ц (провадження N 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. В той же час, як зазначив свідок [PERSON] розписку по отримання грошей писав саме він, а після повернення позики розписку віддав [PERSON] . Крім того, самою [PERSON] під час судового засідання, не заперечувалося, що під час вчинення правочину купівлі-продажу спірної квартири, нею не заявлялося про правову природу грошових коштів, зокрема внесення нею більшої частини коштів, які належать їй на праві особистої власності. Між тим, [PERSON] , як іншим з подружжя, було надано згоду на набуття майна дружною (стороною договору купівлі-продажу), це вказує, що відбувалося розпорядження коштами, які належали подружжю на праві спільної сумісної власності та свідчило про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Таким чином, суд дійшов до переконання, що сторони правочину при його укладенні, як встановлення юридичних фактів, що ніким не оспорювались, встановили правовий режим джерела набуття спірного майна подружжя, якими є спільні кошти та спільна праця подружжя, а отже квартира є об`єктом права спільної сумісної власності. Таку ж позицію висловлено у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 № 712/3590/22 ( 61-14297сво23), яка відступила від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 127/16354/17 (провадження № 61-5698св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 523/8319/14-ц (провадження № 61-38040св18), про те, що: «наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору на придбання майна, зафіксованої у такому договорі, не свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки письмова згода необхідна при розпорядження таким майном, а не на його придбання». Відповідно до частини першої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно чт. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, який виконаний фізичною особою-підприємцем [PERSON] 28 липня 2023 року, ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає 1\~368 800 грн. без ПДВ. Відповідачем не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірної квартири та не спростовано належними доказами визначений висновком експерта розмір його вартості, правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин відповідачка не скористалася. Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання про те, що квартиру [ADDRESS] слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, та виходячи із принципу рівності часток, визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частку квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~ч.2\~стю 141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Зважаючи задоволення первісного позову, з відповідачки підлягають до стягнення документально підтверджені понесені витрати на загальну суду 14806 грн. 28 коп. На підставі\~ ст.ст.60-63 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України та

Outcome: approved