Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

27.03.2025 року\~\~позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Мотрук В.І. звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, військової частини [NUMBER] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої подвійним пораненням та отриманням інвалідності і втрати працездатності під час виконання потерпілим обов`язків військової служби. Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2022 року [PERSON] був мобілізований для проходження військової служби під час війни з Російської Федерацією та направлений для проходження військової служби в військову частину [NUMBER] . В лютому 2023 року військова частина [NUMBER] виконувала бойові завдання в районі м. Бахмут в Донецькій області. 2 лютого 2023 року внаслідок обстрілу противником позицій 3 механізованого батальйону [PERSON] отримав поранення та був направлений до стабілізаційного пункту в с. Калинівка Донецької області та в подальшому переведений на наступний етап лікування до 65 військово-медичного шпиталю м. Дружківка Донецької області. Його травмування (поранення) отримане під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини та не пов`язане з вчиненням кримінального правопорушення та не є наслідком вчинення [PERSON] дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження відповідно до довідки про обставини поранення та витягу з наказу №5299. Курс лікування тривав до 20 травня 2023 року. Відповідно до довідки ВЛК від 20 квітня 2023 року в Голганова травма важного ступеню. Враховуючи факт його поранення він усно звертався до своїх командирів про виплату компенсації за його поранення, однак по даний час жодної компенсації за своє поранення не отримав невідомо по якій причині. Враховуючи викладене [PERSON] подавалася письмова заява командиру військової частини в якій він просив розглянути його заяву щодо виплати компенсації за поранення, прийняти міри для виплати йому компенсації за своє поранення, та надати відповідь по його заяві незалежно від прийнятого рішення відповідно до чинного законодавства. Відповідь йому не надавалася, рішення по його заяві не приймалося. Згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Військовослужбовці які отримали поранення під час війни мають право на одноразову виплату в розмірі 50-70 мінімальних заробітних плат. Жодного відшкодування за бойове поранення [PERSON] не отримав по вині командування військової частини на МСЕК після першого поранення він не направлявся також по вині військово-лікарської комісії військової частини, які підпорядковані Міністерству Оборони України та фінансуються відповідно МО України. Після проходження тривалого лікування та реабілітації та часткового відновлення стану здоров`я [PERSON] знову був направлений для подальшого проходження військової служби по захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації. В подальшому [PERSON] отримав друге поранення та тривалий час проходив лікування в військовому госпіталі в результаті другого отриманого поранення м. Львів та за кордоном. На даний час [PERSON] пройдено огляд медико-соціальною експертною комісією та йому встановлено другу групу інвалідності, однак виплати за його бойові поранення йому не виплачені. І відповідно він має право на отримання 300 кратного прожиткового мінімуму, що становить суму 805200 гривень. На запити надавалися формальні відписки, кінцеве законне рішення щодо виплати компенсації за отримані поранення не прийняті по і даний час. Таким чином [PERSON] халатними діями посадових осіб МО України та посадових осіб військових частин завдано також моральної шкоди, яку позивач оцінює в 1 мільйон гривень виходячи з наступного. Так по винні відповідача він не зміг вчасно отримати компенсацію за бойові поранення, переживав, страждав, так як потрібні були кошти додаткові на лікування, харчування та на допомогу сім`ї, розчарувався в справедливості, законності відповідача та його посадових осіб, в ставленні держави в особі її органів до погиблих їх рідних та військовослужбовців інвалідів, що фактично вони стануть віддавши своє життя здоров`я, за державних чиновників непотрібними. Все це приводить до стану відчаю, депресії, враховуючи теперішній стан його здоров`я. Він вимушений добиватися по вині відповідача того, що передбачено Законом, звертатися за правовою допомогою, ходити по судах та таке інше. Правовою основою військового обов`язку і військової служби с Конституція України. Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію), інші Закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь причинену матеріальну шкоду внаслідок подвійного ушкодження здоров`я в результаті бойових поранень, отримання інвалідності та втрати працездатності в сумі 992\~200,00 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1\~000\~000,00 гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 24 квітня 2025 року через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування позову зазначено, що Міністерство оборони України відповідно до ст. ст. 16, 16-1 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначає одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. На виконання зазначеного закону постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 було затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі Порядок №975). Тобто, військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія законів «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» вже користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та Законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими Законами. Відповідно до п. 11 Порядку №975 (на дату виникнення права на грошову допомогу (дату встановлення інвалідності) військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та засвідчений в установленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності), військового квитка рядового, сержантського і старшинского складу (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства); документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою). 03.06.2024 на адресу Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від військової частини [NUMBER] надійшли документи Позивача для виплати одноразової грошової допомоги (неповний комплект документів без довідки про присвоєння РНОКПП). 21.08.2024 року на адресу Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від військової частини [NUMBER] надійшли аналогічні документи Позивача для виплати одноразової грошової допомоги (вже з довідкою про присвоєння РНОКПП). На підставі зазначених документів було прийнято позитивне рішення про призначення заявнику одноразової грошової допомоги (протокол №145/975 від 25.10.2024 року) в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2024 рік), а саме 3028 грн *300=908400 грн. Відповідно до п. 14 Порядку №975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом (в даному випадку військовою частиною [NUMBER] ) на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати. Враховуючи зазначене, Міністерством оборони України виконано функцію призначення одноразової грошової допомоги Позивачу в розмірі, визначеному законодавством. Інших заяв, документів Позивача до Міністерства оборони не надходило. Також зазначили, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач в позові не надає на підтвердження позову належних і допустимих доказів; відповідно позовних вимог доказів моральних страждань позивачем не надано, розмір шкоди необґрунтовано. Отже, наявність шкоди не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначити суб`єкта такої відповідальності. В даному випадку позивачем не доведений факт неправомірних дій або бездіяльності, вини Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди. 24 квітня 2025 року через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову в яких представник третьої особи просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що після проходження медико-соціальної експертизи, Позивач звернувся до фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] з усною заявою про призначення та виплату одноразової допомоги у разі інвалідності відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 №975. В результаті опрацювання наданих Позивачем документальних доказів отримання поранення, що потягло за собою інвалідність, посадовими особами ФЕС військової частини [NUMBER] був сформований відповідний пакет документів та подання до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України про призначення та виплату Позивачеві одноразової допомоги у разі інвалідності. Однак, при поданні документів до ФЕС, Позивач через власну впертість відмовився надати довідку про присвоєння ідентифікаційного коду платника податків мотивуючи це тим, що код зазначено у його паспорті громадянина України виконаному у формі ID-карти. В результаті Департаментом соціального забезпечення МОУ до військової частини [NUMBER] був надісланий запит про усунення недоліків у пакеті документів Позивача. Як випливає з картки реєстрації вихідного документу, 21.08.2024 за №861/1385, пакет документів Позивача на отримання одноразової допомоги був повторно, з усуненням недоліків, направлений до Департаменту соціального забезпечення МОУ. В подальшому, а саме 25.10.2024 Комісією МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум, було прийняте рішення про призначення Позивачеві одноразової допомоги, як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто 2024 року, в сумі 908400 грн. 00 коп. Вказане рішення було зафіксовано протоколом засідання комісії від 25.10.2024 №145/975. Як випливає з відомості зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо), 27.01.2025 на поточний рахунок Позивача у КБ «ПриватБанк» була зарахована сума 908400 грн. 00 коп., тобто призначена комісією сума одноразової допомоги у разі інвалідності відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 №975. Таким чином на момент подання позовної заяви, сума одноразової допомоги у разі інвалідності відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 №975 була виплачена Позивачеві у повному обсязі. Зауважили, що в службі нетаємного діловодства стройової частини військової частини [NUMBER] не зафіксовано жодного звернення Позивача, щодо його направлення на МСЕК після першого поранення, яке сталося 12.02.2023. Перша заява Позивача з медичних питань зареєстрована лише 11.11.2023 за №12222, тобто після отримання ним другого поранення, яке сталося 19.09.2023 і після надання Позивачем повного пакету документів, одноразова допомога у разі інвалідності була виплачена Позивачеві у повному обсязі та в розумні строки. 08 липня 2025 року через канцелярію суду від представник позивача [PERSON] надійшла заява в якій зазначено, що позивач відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з МОУ компенсації за друге бойове поранення в сумі 805200 гривень, а також від частини компенсації моральної шкоди в сумі 600 000 грн. Просить суд розглядати позовні вимоги в тільки в частині стягнення з МОУ компенсації за перше бойове поранення в сумі 187 000 гривень та моральної шкоди за не отримання компенсації в сумі 400 000 грн. Ухвалою суду від 08 липня 2025 року закрито підготовче судове засідання. Справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 187 000 гривень та моральної шкоди за не отримання компенсації в сумі 400 000 грн. В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в відзиві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника військової частини. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №7139 від 19.04.2023, виданої командиром військової частини № [NUMBER] полковником [PERSON] , солдат [PERSON] 12 лютого 2023 року отримав: Вогнепальне кульове поранення правого плеча. За обставин: В ході проведення службового розслідування встановлено, що 12.02.2023 року о 09:15, в м. Бахмут Донецької області в наслідок обстрілу противником позицій 3 механізованого батальйону солдат [PERSON] отримав поранення. Евакуйований силами медичного пункту 3 механізованого батальйону до стабілізаційного пункту медичної роти військової частини [NUMBER] розташований в [ADDRESS] . В подальшому переведений на наступний етап евакуації до 65 військово-медичного шпиталя м. Дружківка Донецької області. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Травмування/Поранення отримане військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Згідно довідки військово-лікарської комісії №2878 від 20.04.2023, солдат за призовом [PERSON] військова частина [NUMBER] [INFO] з 2022 року. Проведено медичний огляд ВЛК при в/ч [NUMBER] 20 квітня 2023p. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Травматична сенсорна невропатія серединного нерву справа, помірне порушення функції правої кисті. Травма важкого ступеню. Травма. ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не надана. Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №17749 від 16.10.2023, виданої командиром військової частини № [NUMBER] полковником [PERSON] , солдат [PERSON] , 18 вересня 2023 р. отримав: вогнепальне уламкове поранення лівої гомілки т лівої стопи, синдром тривалого стиснення правої нижньої кінцівки, уламків поранення надбрівної дуги зліва. За обставин: Під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме, 18.09.2023 року приблизно о 08:00 годині, поблизу с. Андріївка Донецької області в наслідок мінометного обстрілу противника позицій 3 механізованого батальйону стрілець-помічник гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] отримав поранення. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Травмування/Поранення військовослужбовця вважати таким, що сталося під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення та наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсично сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 605071 від 28.03.2024 року [PERSON] первинно встановлено другу групу інвалідності безстроково. Травма пов`язана із захистом Батьківщини. З заяви командиру Військової частини [NUMBER] від 31.05.2024, вбачається, що [PERSON] просить виплатити йому матеріальну одноразову грошову допомогу у зв`язку з травмою пов`язаною з захистом Батьківщини. Згідно з витягом з протоколу Витка з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 1454175 від 25.10.2024, комісія розглянувши подані документи, дійшла, висновку про призначення одноразової грошової допомоги: 18. Солдату [PERSON] (вч. [NUMBER] ), який с особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, на підставі довідки MCEK серія 12AAI № 605071 від 28.03.2024 розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2024), в сумі 908400 (Дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп. Відповідно до зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо), 27.01.2025 на поточний рахунок [PERSON] у КБ «ПриватБанк» була зарахована сума 908400 (Дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп. призначена комісією сума одноразової допомоги у разі інвалідності відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 №975, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні. Відповідно до частини першої\~статті 1 ЦК України\~цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 3 ЦК України\~закріплено загальні засади цивільного законодавства, якими є:1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із положеннями\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною третьою\~статті 312 ЦК України\~не вважаються примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншими рішеннями суду, а також робота чи служба відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Статтею 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~будь-яку службу військового характеру (b), будь-яку службу, що вимагається у випадку надзвичайної ситуації або стихійного лиха, яке загрожує життю чи благополуччю суспільства (c), будь-яку роботу чи службу, яка є частиною звичайних громадянських обов`язків (d) виключено зі сфери примусової праці. Статтею 17 Конституції України\~встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан у країні. Статтею 1\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок\~і військову\~службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (частини перша, друга, третя\~статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до\~законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей»\~та іншими законами (частина перша\~статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). До таких гарантій, зокрема, належить виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві (частина перша\~статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовийзахист військовослужбовців та членів їх сімей»,№ 691,\~Постанова Кабінету Міністрів України № 691 від 08 вересня 2015 року «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції». Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про оборону України»\~Міністерство оборони України є органом військового управління, призначеним для виконання функцій з управління в межах його компетенції. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України (стаття 10 Закону України «Про оборону України»,\~стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України»,пункт перший Положення про Міністерство оборони України, затверджене\~постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671\~(у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 730). Діяльність Міністерства оборони України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Статтею 56 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 було затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі Порядок №975). Військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія законів «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» вже користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та Законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими Законами. В судовому засіданні встановлено, що згідно заяви позивача від 31.05.2025 року останньому 27.01.2025 виплачено призначену комісією суму одноразової допомоги у разі інвалідності в сумі 908400 грн., відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 №975. Позивачем не надано доказів про звернення до командира військової частини [NUMBER] з заявою про виплату компенсації за перше поранення. Позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди у загальному порядку, передбаченому ЦПК України, зокрема ст.81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77\~ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення компенсації за перше поранення слід відмовити. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України\~до підстав відповідальності за завдану моральну шкоду незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала належить випадки: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань. Враховуючи те, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом державного управління, воно має обов`язок компенсувати завдану позивачеві шкоду за наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини Міністерства оборони України у заподіянні шкоди, з урахуванням положень\~статті 1173 ЦК України. Судами встановлено, що позивач отримав травму (контузію/захворювання), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, під час участі у бойових діях під час захисту Батьківщини. Враховуючи, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (пункт 1 частини другої\~статті 23 ЦК України), суд, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок поранення є доведеним. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманням травми під час виконання бойового завдання пов`язаного з захистом Батьківщини. Таким чином, відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача дія чи бездіяльність, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода, відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Міністерства оборони України. Вказаний висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 333/6088/16-ц. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed