Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким представник позивача Пархомчук Сергій Валерійович просив стягнути з відповідача: -заборгованість за кредитним договором № 104916 від 12 січня 2020 року у розмірі 9 680,00 гривень; -судовий збір у розмірі 2\~422,40 гривень; -витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 12 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю\~«ЗАЙМЕР»\~(далі - Первісний кредитор) та відповідачем було укладено Кредитний договір\~№ 104916 (далі Договір, Кредитний договір). Первісний кредитор свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі\~2 000,00\~гривень. Однак відповідач порушив свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі\~9 680,00 гривень. 28 жовтня 2021 року між Первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу\~№01-28/10/2021, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним Договором. Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] подав відзив, згідно з яким просив застосувати строки позовної давності, оскільки Договір був укладений 12 січня 2020 року, строк кредиту 30 днів, а тому на його думку трирічний строк позовної давності сплинув 12 лютого 2023 року, а позивач звернувся до суду лише у травні 2025 року з вказаною позовною заявою. Також позивачем не надано достовірних доказів на підтвердження факту перерахування йому коштів. Відтак просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі. 21 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 28 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 12 січня 2020 року між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір №\~104916, на наступних умовах: -сума виданого кредиту: 2 000,00 гривень; -дата надання кредиту: 12 січня 2020 року; -строк кредиту: 30 днів; -валюта кредиту: UAH; -стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Згідно пункту 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог пункту 1.4 Кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти для перерахування кредитних коштів. Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 24 лютого 2025 року, відповідно до якої 12 січня 2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2 000,00 гривень за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Однак відповідач порушив свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі\~9 680,00 гривень, яка складається з: -2 000,00 гривень (прострочена заборгованість за сумою кредиту); -7\~680,00 гривень (прострочена заборгованість за процентами). 28 жовтня 2021 року відповідно до умов Договору факторингу\~№01-28/10/2021, Первісний кредитор відступив право вимоги за Договором на користь позивача. Водночас статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Як встановлено, між відповідачем та Первісним кредитором був укладений Кредитний договір, права вимоги за яким на підставі договору факторингу були відступлені позивачу. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Умовами пункту 6.1 Договору встановлено, що цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 6.2 Договору, сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних у договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. Суд вважає необхідним зазначити, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів перерахування йому коштів не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 24 лютого 2025 року, 12 січня 2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2 000,00 гривень за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Належними, допустимими та беззаперечними доказами відповідач не спростував факт перерахування на його картковий рахунок зазначених коштів, про отримання яких наполягає ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Щодо застосування позовної давності, суд вважає необхідним зазначити, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, відповідач заявив про пропуск строку позовної давності, вказавши, що Договір був укладений 12 січня 2020 року, строк кредиту 30 днів, а тому на його думку трирічний строк позовної давності сплинув 12 лютого 2023 року, а позивач звернувся лише у травні 2025 року. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Водночас 30 березня 2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12, згідно з яким строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Разом з цим, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан запроваджений з 24 лютого 2022 року і триває донині. Отже, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан на території України, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції станом на день звернення з позовною заявою), а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення Товариства із позовною заявою, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності. Частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Диспозиція частини 1\~статті 526 ЦК України\~регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першої\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, оцінивши аргументи сторін та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті\~ЦПК України\~визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на правничу (правову) допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем було укладено Договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року та відповідно до акту від 24 червня 2025 року вартість надання правової допомоги становить 10 500,00 гривень. Відповідно до частини 6\~статті 137\~ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. [PERSON] просив зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги. Водночас при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial