Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

16.06.2025\~року позивач\~ТзОВ «ФК\~«Ейс» звернулось\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~на обгрунтування\~вказавши,14.02.2022 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 263069949, за умовами якого відповідачу надано у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 18500 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,49 процентів від суми кредиту за кожний день користування таким, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку на який видавався кредит. ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. 28.11.2018 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 263069949 року від 14.02.2022 року, згідно реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року. Надалі, 30.10.2023 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 30/1023-1, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 263069949 від 14.02.2022, згідно реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 року. В подальшому, 29.05.2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 263069949 від 14.02.2022 року, згідно реєстру боржників б/н від 29.05.2025 року. Вказує, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором № 263069949 від 14.02.2022 року, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість, яка станом на 30.10.2023 року становить 20969,75 грн., з яких: 18500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2469,75 грн. сума заборгованості за відсотками. Просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором в сумі 20969,75 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.07.2025 року, за клопотанням позивача, в АТ «Універсал Банк» було витребувано докази, які стосуються отримання відповідачем грошових коштів на платіжну картку маска-картки № [NUMBER] , перерахованих відповідно до умов кредитного договору (а.с. 117-118). 15.08.2025 року від АТ «Універсал Банк» на адресу суду надійшли витребувані судом докази відповідно до ухвали суду від 17.07.2025 року (а.с. 129-132). В судове засідання представник позивача не з`явився, у вищевказаному позові просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, пред`явлені позовні вимоги визнає, при вирішенні питання про стягнення з відповідача судового збору просить врахувати факт визнання відповідачем позову. В частині вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу просить відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт сплати позивачем гонорару за договором про дання правничої допомоги. Крім того, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, неспівмірним з предметом спору, складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг (а.с. 112). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14.02.2022 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 263069949, за умовами якого відповідачу надано у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 18500 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,49 процентів від суми кредиту за кожний день користування таким, починаючи з першого дня надання суми кредиту та до закінчення строку на який видавався кредит. ТзОВ «Манівео\~Швидка Фінансова\~допомога» виконало\~свою частину\~умов кредитного\~договору у\~повному обсязі\~- надало відповідачу кредитні кошти в сумі 18500 грн. безготівковим зарахуванням, через компанію ТзОВ «Платежі Онлайн», на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану в АТ «Універсал Банк» на ім`я відповідача [PERSON] . Факт належності відповідачу [PERSON] карткового рахунку, на який здійснювався грошовий переказ за кредитним договором, а також зарахування кредитних коштів в сумі 18500 грн., підтверджується листом АТ «Універсал Банк» та випискою по особовому рахунку відповідача, які були надані на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.07.2025 року (а.с. 129-132). 28.11.2018 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 263069949 від 14.02.2022 року. Передача права вимоги відбулося згідно реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року. 30.10.2023 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 30/1013-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 263069949 від 14.02.2022 року. Передача права вимоги відбулося згідно реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 року. 29.05.2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 263069949 від 14.02.2022 року. Передача права вимоги відбулося згідно реєстру боржників б/н від 29.05.2025 року. За наведених обставин, ТзОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором у правовідносинах, які виникли на підставі кредитного договору № 263069949 від 14.02.2022 року, укладеним між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та [PERSON] . За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором № 263069949 від 14.02.2022 року, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість, яка станом на 30.10.2023 року становить 20969,75 грн., з яких: 18500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2469,75 грн. сума заборгованості за відсотками. Проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги ТзОВ «ФК «Ейс» є обґрунтованими, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 263069949 від 14.02.2022 року в загальній сумі 20969,75 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Судом встановлено, що між 29.05.2025 року між АБ «Тараненко та партнери» та позивачем ТзОВ «ФК «Ейс». було укладено Договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-1, за умовами якого бюро взяло на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги у спорі, який є предметом здійснення даного судового провадження. На виконання умов договору позивачем було сплачено АБ «Тараненко та партнери» 7000 грн. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, суд наголошує на такому. Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Таким чином, суд вважає, що вимоги поизвача про стягнення на його корить з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є обгрунтованим та підлягають до задоволення. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті було визнано позов, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні даного позову. Питання щодо повернення сплаченої суми судового збору вирішується згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182. Згідно з п. 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. З огляду на наведене, суд вважає необхідним повернути позивачу ТзОВ «ФК «Ейс». з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1211,20 грн., а інші 50 % судового збору - компенсувати за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,\~

Outcome: approved