Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача на утримання повнолітніх дітей (двійня) [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на двох дітей, до завершення ними навчання, але не більш ніж досягнення ними 23 -го віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона [PERSON] \~перебувала у\~зареєстрованому шлюбі\~із [PERSON] .\~В період\~шлюбу в\~них народилися\~діти (двійня)\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . В подальшому шлюб між ними було розірвано рішенням суду. Також рішенням суду з відповідача на її користь на утримання дітей було стягнуто аліменти у розмірі 400 грн, щомісячно на кожну дитину. Проте, відповідач весь цей час не належним чином виконував рішення суду, не сплачував аліменти, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 200 000,00 грн. На теперішній час діти досягли 18 річного віку та навчаються в «Одеському обласному базовому медичному фаховому коледжі та «Морехідному фаховому коледжі ім. О.І. Маринеска НУ «ОМА» на денній формі навчання. Відповідач добровільно допомоги на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання не надає. Відповідач, є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має, аліменти не сплачує, та має можливість надавати грошову допомогу. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, щомісячно у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) з дати подачі позову до досягнення ними 23 років, за умови продовження навчання. Ухвалою суду від 18.04.2025р відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засіданні по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання призначене не з`явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду останній не подавав. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та відповідача, на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовна заява підлягає задоволенню, з таких підстав. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду. Від шлюбу сторони мають, спільних повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Повнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , про що свідчить довідка (витяг з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 18.09.2025 року. Відповідно до довідки № 79 від 13.03.2025року, [PERSON] , [INFO] , навчається в КЗ «Одеському обласному базовому медичному фаховому коледжі», за спеціальністю 223 - «Медсестринство» ОПП, «Лікувальна справа» на ІІІ курсі, на денній формі навчання. Термін закінчення навчального закладу 29.06.206 рік. Відповідно до довідки № 83 від 17.03.2025 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у Відеокремленому структурному підрозділі « Морехідний фаховий коледж ім. О.І. Маринеска, НУ «ОМА», на 3-му крісі очної форми здобуття освіти. Наказ про зарахування № 129/ у від 29 липня 2022 року, навчання за кошти державного бюджету. Термін навчання 3 (три) роки 10 (десять) місців. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Пересипським ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеси), відповідач (боржник) [PERSON] , станом на грудень 2024 рік має заборгованість у розмірі 200\~723, 56 грн. Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2, 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, при встановленні потреби в утриманні повнолітніх, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Позов до суду подано позивачем - матір`ю, з якою проживають повнолітні [PERSON] та [PERSON] , відтак право вибору способу стягнення аліментів належить саме [PERSON] , вимоги якою заявлено про присудження аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, платника аліментів. Таким чином, за рішенням суду кошти на утримання повнолітніх [PERSON] та [PERSON] підлягають присудженню у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу своїм дітям, сину та донці суду не надав. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). З урахуванням того, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо забезпечення дітей, суд приходить до висновку що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] та утримання повнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі 1/3 частини від усього заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду,\~ до досягнення ними двадцяти трьох річного віку, за умови продовження навчання. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 27.03.2025р, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Згідно п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Так, згідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень\~ст. 5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: approved