Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

12 травня 2023 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Обґрунтовуючи позов, представник зазначає, що 29 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 721. Вказує, що від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що у зв`язку із погіршенням відносин між [PERSON] та [PERSON] подружжя з 2018 року почало проживати окремо. Зазначає, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 березня 2020 року у справі 367/5280/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, дане рішення набрало законної сили 30 квітня 2020 року. Вказує, що в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі було придбано квартиру загальною площею 73,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 27 грудня 2011 року виданим Виконавчим комітетом Бучанської міської ради. Стверджує, що право власності на вказане нерухоме майно 27 грудня 2011 року зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] (титульний власник), реєстраційний номер майна: 35673848, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, інформаційна довідка № 330497152 від 27 квітня 2023 року. Наголошує на тому, що вищевказане майно в силу положень ч. 1 ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу навпіл між ними. Стверджує, що після розлучення [PERSON] та [PERSON] не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного сумісного майна, зокрема щодо вищевказаної квартири, та щодо вартості зазначеного майна. Вказує, що оскільки двокімнатна квартира була придбана [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу то [PERSON] має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини на квартиру загальною площею 73,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що з метою поділу спільного сумісного майна [PERSON] було визначено оціночну вартість квартири, яка відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 29 квітня 2023 року, сформовану через онлайн сервіс Фонду державного майна України, складає 2\~338\~485 (два мільйони триста тридцять вісім тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 72 копійки, відповідно 1/2 частини цієї квартири становить 1\~169\~242 (один мільйон сто шістдесят дев`ять тисяч двісті сорок дві) гривні 86 копійок. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить: Визнати спільною сумісною власністю подружжя ( [PERSON] та [PERSON] ) квартиру загальною площею 73,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступним чином: Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири загальною площею 73,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири загальною площею 73,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати (в тому числі витрати на правничу допомогу) покласти [PERSON] . Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 21 червня 2023 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 01 серпня 2023 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач [PERSON] повністю заперечує позовні вимоги позивача та вважає, що квартира [ADDRESS] вона придбала за особисті кошти. Вказує, що в позовній заяві [PERSON] необґрунтовано стверджує, що двокімнатна квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, оскільки сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 29 квітня 2009 року який 30 березня 2020 року був розірваний. Право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] виникло 27 грудня 2011 року на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] . Стверджує, що придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що відповідно до листа Міністерства закордонних справ [PERSON] працювала у системі дипломатичної служби України з 12 серпня 2009 року по 15 червня 2010 року. Відповідно до довідки № 210/17-927-135 від 08 червня 2023 року [PERSON] працювала в представництві України при ЄС у Брюсселі (Бельгія) на посаді спеціаліста ІІ категорії, та її заробіток в період з 12 серпня 2009 року по 15 червня 2010 року складав 6\~809 (шість тисяч вісімсот дев`ять) гривень 83 копійки. Вказує, що окрім заробітної плати [PERSON] отримувала компенсаційні виплати в іноземній валюті, так, відповідно до довідки про підтвердження суми здійснених компенсаційних виплат від 19 червня 2023 року, у період з 12 серпня 2009 року по 14 червня 2010 року включно [PERSON] було виплачено компенсацію в розмірі 19 230 (дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять) євро 15 євроцентів, що підтверджується також випискою з рахунку АТ «Райффайзен Банк» від 12 червня 2023 року. Крім того, зазначає, що у 2001 році [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] , отримані від продажу квартири кошти у сумі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США [PERSON] заощаджувала та в подальшому використала для придбання квартири [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, представник просить позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя залишити без задоволення. 25 серпня 2023 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що із твердженнями викладеними представником відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що придбання спірної квартири [ADDRESS] було здійснено за власні кошти відповідача [PERSON] він категорично не погоджується у зв`язку з наступним. Вказує, що [PERSON] в період з 29 квітня 2009 року по 30 березня 2020 року перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, а тому заробітна плата та компенсаційні виплати, які отримувала [PERSON] в період з 12 серпня 2009 року по 15 червня 2010 року є спільним сумісним майном подружжя. Позивач стверджує, що спірна квартира придбана за час шлюбу та проживання однією сім`єю з [PERSON] , вони мали спільний бюджет на час придбання спірного майна, робили за спільні кошти ремонт у квартирі, зокрема він разом зі своїм батьком робив ремонт власними руками, домовленості про відступлення від рівності часток у спільній власності між ними не було. Звертає увагу суду на те, що в період з 12 серпня 2009 року по 15 червня 2010 року вони проживали в м. Брюссель, у зв`язку із чим компенсаційні витрати в євро, які отримувала [PERSON] використовувалися на потреби сім`ї (проїзд, проживання та харчування). Зазначає, що стороною відповідача не надано доказів того, скільки коштів було витрачено сім`єю в період проживання в м. Брюссель і скільки залишилось на рахунку в період з 15 червня 2010 року по дату придбання спірної квартири в м. Буча, також не було надано доказів того, де зберігались ці кошти. Вказує, що з копії листа Міністерства закордонних справ № 213/19-091-71884 від 20 червня 2023 року долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву, вбачається, що Міністерство закордонних справ надало представнику відповідачу копію звернення щодо перерахування належних [PERSON] компенсаційних виплат на особливий рахунок, відкритий в ING Belgium, однак, представником не було долучено копію цього звернення до відзиву на позовну заяву. Крім того, стверджує, що стороною відповідача не надано доказів того, що грошові кошти (заробітна плата та компенсаційні виплати) [PERSON] були направлені на придбання спірної квартири в м. Буча, зокрема, відсутні фіскальні чеки/квитанції/платіжні доручення тощо. Позивач зазначає, що він також отримував заробітну плату, яка використовувалась на потреби сім`ї та була витрачена на придбання спірної квартири в м. Буча, свої доходи в тому числі за період з 2009 року по 2012 роки він може підтвердити інформацією з Пенсійного Фонду України. Вказує, що з власного рахунку здійснював оплату комунальних послуг, якими вони спільно користувались у спірній квартирі. Звертає увагу суду на те, що стороною відповідача не надано доказів про належність [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS] та доказів продажу такої квартири, більше того стороною відповідача не надано доказів того, що в 2001 році вартість проданої квартири могла становити 19\~000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США, що [PERSON] сплачені відповідні податки: яким чином була здійснена оплата (готівкою чи в безготівковому порядку) та де зберігалися ці кошти (на якому рахунку), доказів того, що саме ці грошові кошти (отримані в 2001 році) були витрачені на придбання спірної квартири в м. Буча в 2011 році, тобто через 10 років (відсутні договори, чеки). Зазначає, що в будь-якому випадку, наявність у [PERSON] особистих грошових коштів на момент придбання спірної квартири не доводить той факт, що дані грошові кошти були витрачені саме на придбання спірної квартири. Вказує, що стороною відповідача не зазначено, що саме підтверджують долучені до відзиву на позовну заяву дві виписки по рахунку [PERSON] , відкритому в АТ «Райфайзен Банк» за період 01 січня 2010 року 31 грудня 2010 року, та за період 01 січня 2011 року 31 грудня 2011 року, і яке відношення ці виписки мають до спірної квартири. Стверджує, що грошові кошти внесені за договором банківського вкладу на розрахунковий рахунок на ім`я одного з подружжя під час перебування в зареєстрованому шлюбі є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу між подружжям в рівних частках. Наголошує на тому, що факт зазначення у свідоцтві про право власності серії [NUMBER] від 27 грудня 2011 року власником майна тільки [PERSON] не свідчить про те, що вказане майно не є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, тобто реєстрація права власності на майно за одним із подружжя не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що [PERSON] не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу, що є її процесуальним обов`язком, а тому позовну заяву про поділ\~спільного сумісного\~майна подружжя просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 28 березня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів, витребувано з Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області копію актового запису про укладення шлюбу відповідачем [PERSON] , [INFO] , з 01 січня 2022 року по теперішній час. 01 травня 2024 року до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області від Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання ухвали суду від 28 березня 2024 року надійшла відповідь, у якій зазначено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про шлюб відносно [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , складеного Згурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17 серпня 2022 року за № 78, який знаходиться на зберіганні у Броварському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки паперовий носій актового запису знаходиться на зберіганні у іншому відділ, надати копію вищевказаного актового запису немає можливості. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 15 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просив позовні вимоги залишити без задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї 29 квітня 2009 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 721, який було розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 березня 2020 року у справі № 367/5280/18. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 06 січня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 02 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330497152 від 27 квітня 2023 року, квартира, загальною площею 73,4 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] , дата державної реєстрації: 27 грудня 2011 року, підстави виникнення права власності: свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 27 грудня 2011 року видане Виконавчим комітетом Бучанської міської ради. Згідно із Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 29 квітня 2023 року, унікальний реєстраційний номер 201-20230429-0005855064, оціночна вартість квартири, загальною площею 73,4 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 2\~338\~485 (два мільйони триста тридцять вісім тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 72 копійки. Відповідно до Довідки № 210/17-927-135 від 08 червня 2023 року, [PERSON] працювала в Представництві України при ЄС у Брюсселі (Бельгія) на посаді спеціаліста ІІ категорії та її заробіток в період з 12 серпня 2009 року по 15 червня 2010 року складав 6\~809 (шість тисяч вісімсот дев`ять) гривень 83 копійки. Згідно з Довідкою про підтвердження суми здійснених компенсаційних виплат виданої Представництвом України при Європейському Союзі 19 червня 2023 року, [PERSON] за час перебування у довготерміновому відрядженні в Представництві України при Європейському Союзі на посаді спеціаліста другої категорії (діловодство), відповідно до наказу МЗС України від 04 серпня 2009 року № 1691-ос, у період з 12 серпня 2009 року по 14 червня 2010 року включно виплачено компенсаційні виплати у сумі 19 230 (дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять) євро 15 євроцентів. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 06 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненком В.Д., зареєстровано в реєстрі за № 612, [PERSON] (відповідач по справі) продала, а [PERSON] купила квартиру під номером [ADDRESS] . Згідно з пунктом 3 Договору купівлі-продажу квартири від 06 лютого 2003 року, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за суму 102\~185 (сто дві тисячі сто вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок. Відповідно до відповіді Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 882/30.16-28 від 20 квітня 2024 року, наданої на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2024 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що 17 серпня 2022 року Згурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 78. Таким чином, встановлено, що після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкції правил ст. 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 25 лютого 2021 у справі № 335/10739/17, від 06 лютого 2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як зазначено, зокрема, у постанові від 19 жовтня 2021 у справі № 521/1695/18 (провадження № 61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 жовтня 2023 у справі № 344/16831/20 (провадження № 61-11614св23) зазначено, що: «згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 359/441/20, провадження № 61-6735св22). Висновок суду про віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.01.2024 у справі № 755/12204/18, провадження № 61-2401св21). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). Так, посилання представника відповідача на те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача [PERSON] , отримані від продажу квартири [ADDRESS] , не може бути прийняте судом як належний та достатній доказ придбання спірного майна за особисті кошти відповідача, оскільки останньою не надано жодних доказів, які б підтверджували факт використання саме цих коштів при купівлі спірної квартири (зокрема договорів, квитанцій, чеків чи інших підтверджуючих документів). Крім того, суд зазначає, що заробітна плата та компенсаційні виплати, отримані [PERSON] у період з 12 серпня 2009 року по 15 червня 2010 року, на які посилається представник відповідача у відзиві на позовну заяву як на джерело придбання спірної квартири, є спільним сумісним майном подружжя, оскільки такі доходи, відповідно до положень ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, належать до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, ким із подружжя вони були фактично отримані. Таким чином, стороною відповідача не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову на підставі ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 229 (дванадцять тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 23 копійок підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] .

Outcome: approved