Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-29 00:00:00

[INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 березня 2001 року виконкомом Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21 жовтня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1799, [PERSON] успадкувала глинобитний обкладений плитною житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 6,198 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ДП № 017192, виданого Жовтневою сільською радою 31 липня 2000 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16 травня 2014 року Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя, [PERSON] склала заповіт, посвідчений 17 серпня 2001 року завідуючим 4-ю Криворізькою державною нотаріальною конторою Артеменко Л.М., згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, на що вона матиме право на день своєї смерті - [PERSON] , 1966 р.н., [PERSON] , 1974 р.н. та [PERSON] , 1975 року народження в рівних частинах кожному. 27 жовтня 2014 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. з відповідними заявами про прийняття спадщини за заповітом та за законом, а саме на: будинок, який розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 6,198 га, яка розташована на території Божедарівської селищної (Жовтневої сільської) ради Кам`янського (Криничанського) району Дніпропетровської області, у відповідності до державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ДП № 017192. Позивачі зазначають, що після прийняття спадщини, вони користувались цим майном та сплачували податки по утриманню спадщини. При зверненні до нотаріальної контори з відповідними заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на вищезазначене майно, нотаріусом було роз`яснено позивачам про необхідність виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 6,198 га та присвоїти кадастровий номер. Оскільки земельна ділянка відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ДП № 017192, площею 6,198 га складається з двох окремих земельних ділянок, то при виготовленні технічної документації було присвоєно кожній земельній ділянці окремий кадастровий номер. Таким чином, по державному акту про право приватної власності на землю серії IV-ДП № 017192 на земельну ділянку площею 6,198 га виготовлено технічну документацію, на одну частину земельної ділянки площею 5,2720 га, присвоєно кадастровий номер 1222082500:01:001:0664, на іншу, площею 0,9260 га присвоєно кадастровий номер 1222082500:01:001:0665. При зверненні позивачами до державного реєстратора, як спадкоємці вказаних земельних ділянок, 28 листопада 2023 року державним реєстратором були ухвалені рішення № 70435714 та № 70422819 про відмову у проведенні реєстраційних дій. Зазначені рішення мотивовані тим, що вказані земельні ділянки вже зареєстровано право власності за іншою особою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 червня 2023 року на земельну ділянку площею 5,2720 га, кадастровий номер 1222082500:01:001:0664 та на земельну ділянку площею 0,9260 га, кадастровий номер 1222082500:01:001:0665, власником зазначений [PERSON] . Позивачі вказують, що [PERSON] не мав права на спадкування вищезазначених земельних ділянок, оскільки після смерті [PERSON] , земельну ділянку відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ДП № 017192, успадкувала [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за № 1799, спадкова справа № 527/2002. У зазначеній спадковій справі наявна відмова [PERSON] від прийняття спадщини після померлої [PERSON] та у визначеному законом порядку ця відмова не відкликана. Також позивачі вказують, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , тому свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 40/2023, зареєстрованих за № 805 та № 989 видані на підставі ст. 1261 ЦК України, відповідач не мав права на отримання в 2023 році, оскільки є таким, що пропустив визначений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини. Крім того, позивачі вказують, що успадковувань відповідачем майно не відповідає спадковому майну, яке в дійсності залишилось після померлої [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини, земельна ділянка не мала кадастрового номеру. Тому, з урахуванням наведеного, позивачі звернулись до суду з цим позовом та просять визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 червня 2023 року в спадковій справі № 40/2023, зареєстрованого в реєстрі № 805 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 червня 2023 року в спадковій справі № 40/2023, зареєстрованого в реєстрі за № 989 недійсними, а також просять визнати за ними право власності на земельні ділянки площею 5,2720 га, кадастровий номер 1222082500:01:001:0664 та площею 0,9260 га, кадастровий номер 1222082500:01:001:0665. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Кравцов В.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, вважають їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. [PERSON] пояснив, що до моменту смерті його матері, [PERSON] , він протягом 15 років проживав з нею, здійснював догляд за нею, а також за всім належним їй майном. Після її смерті також продовжив доглядати за майном [PERSON] , серед чого й за спірними на даний час земельними ділянками, у зв`язку з чим фактично, на дату смерті [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що тривалий час знає родину [PERSON] , а також його матір - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , догляд за усім належним їй майном, продовжував здійснювати [PERSON] . Оскільки працювала медичним працівником, то під її наглядом, приблизно, 2-3 роки перебувала [PERSON] , яка потребувала медичного догляду. За життя [PERSON] , всі її діти періодично її відвідували та підтримували сімейні відносини. [PERSON] велику кількість часу проводив поруч зі своєю матір`ю. Свідок [PERSON] пояснила суду наступне, їй відомо, що [PERSON] , починаючи з 1986 року здійснював догляд за [PERSON] , піклувався про її умови проживання, до моменту її смерті. Після смерті [PERSON] , догляд за її майном здійснювала сестра [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] , приблизно, з 2015 року давав їй кошти для оплати податку на земельну ділянку, яка належала [PERSON] , оскільки знала в які строки та в яких грошових розмірах потрібно робити такі оплати. Після смерті [PERSON] , надавали техніку за проханням [PERSON] з метою обробки земельної ділянки. Витрати, які неслись на техніку з часом розподіляли між людьми, які отримували зерно з тієї землі. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що померла [INFO] [PERSON] доводиться матір`ю позивачам та донькою [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2002 рок, зареєстрованого в реєстрі за № 1799, спадкова справа № 527/2002, [PERSON] успадкувала після померлої [INFO] [PERSON] жилий будинок, який розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 6,198 га, розташовану на території Жовтневої сільської (нині Божедарівської селищної) ради Криничанського (нині Кам`янського) району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавиці [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ДП № 017192. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16 травня 2014 року Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя, [PERSON] склала заповіт, посвідчений 17 серпня 2001 року завідуючим 4-ю Криворізькою державною нотаріальною конторою Артеменко Л.М., згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, на що вона матиме право на день своєї смерті - [PERSON] , 1966 р.н., [PERSON] , 1974 р.н. та [PERSON] , 1975 року народження в рівних частинах кожному. 27 жовтня 2024 року, позивачі звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Стрюко О.О. з заявою про прийняття спадщини за заповітом та законом, нотаріусом було роз`яснено позивачам про необхідність виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 6,198 га та присвоїти кадастровий номер. Оскільки земельна ділянка площею 6,198 га, відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ДП № 017192, складається з двох окремих земельних ділянок, то при виготовленні технічної документації було присвоєно кожній земельній ділянці окремий кадастровий номер. 28 листопада 2023 року державним реєстратором були ухвалені рішення № 70435714 та № 70422819 про відмову у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 1222082500:01:001:0664 та 1222082500:01:001:0665 зареєстроване за іншою особою. Судом встановлено, що відповідач є рідним сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 31 січня 1957 року Жовтневим сільським відділом РАЦСу Щорського району. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 березня 2001 року виконкомом Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Також, ЦК України регулюються цивільні відносини щодо набуття фізичними та юридичними особами права власності на нерухоме майно, в тому числі в порядку спадкування, а також сам порядок спадкування за заповітом та за законом. Згідно статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. П.п. 1, 2, 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що: Цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року; Визнано такими, що втратили чинність з 1 січня 2004 року: Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього та статті 2-7, 12, 13, 16 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 9 грудня 1963 року "Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів Української РСР" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1963 р., № 51, ст. 731; 1985 р., № 23, ст. 542; Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 3, ст. 15); Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Суд погоджується з доводами відповідача в частині того, що за час з моменту смерті його матері, [PERSON] та до моменту реєстрації ним права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 1222082500:01:001:0664 та 1222082500:01:001:0665 мають застосовуватись положення законодавства України, які діяли на момент виникнення тих чи інших цивільних правовідносин. Статтею 524 ЦК УРСР передбачалось, що Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Статтею 526 ЦК УРСР передбачалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК УРСР було встановлено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Положеннями ст. ст. 527 та 529 ЦК УРСР визначалось, що Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено та підтверджено показами свідків, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу та до моменту смерті його матері, [PERSON] , проживав неподалік від неї, здійснював за нею догляд та за її майном, серед якого також були земельна ділянка площею 6,198 га, яка складається з двох земельних ділянок - одна площею 5,2720 га, з кадастровим номером 1222082500:01:001:0664, інша площею 0,9260 га, з кадастровим номером 1222082500:01:001:0665, що також підтверджується наявним в матеріалах справи Актом становлення факту здійснення догляду, складеним 08 лютого 2024 року депутатом Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області Куцевол С.М. Тобто, станом на дату смерті, так само і після смерті [PERSON] , відповідач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, в тому числі й вищезазначеними земельними ділянками, продовжував ним користуватись. Положеннями ст. 552 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до з`явлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном (продавати, заставляти та ін.), поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину. До закінчення зазначеного строку або до одержання свідоцтва про право на спадщину спадкоємець вправі робити за рахунок спадкового майна лише такі витрати: 1) на покриття витрат по догляду за спадкодавцем під час його хвороби, а також на його похорони; 2) на утримання осіб, які перебували на утриманні спадкодавця; 3) на задоволення претензій, що випливають з законодавства про працю, та інших претензій, прирівнених до них; 4) по охороні спадкового майна і по управлінню ним. З наведеного суд приходить до висновку, що право на розпорядження майном особи, яка фактично володіє та управляє спадковим майном виникає після закінчення 6 місяців від дня відкриття спадщини або отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката. Абзацом 1 п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи те, що [PERSON] фактично вступив в управління та користування майном своєї матері [PERSON] , після її смерті він мав право зареєструвати вказану земельну ділянку після отримання свідоцтва про право на спадщину. Тому, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, 16 травня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовського С.І. з відповідною заявою про прийняття спадщини, після чого було відкрито спадкову справу № 40/2023 та видано свідоцтва про право на спадщину в порядку статті 1261 ЦК України. З наведеного суд приходить до висновку, що заявлені позивачами позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому, є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, суд залишає за позивачами обов`язок по судових витратах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed