Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» звернулось із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] в загальному розмірі 109724,67 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , уклала з Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» кредитний договір №94415788000. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Згідно із Договором факторингу №273 від 26.06.2024, Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором №94415788000 від 4/3/2018, в якому Відповідач виступаєте позичальником. Таким чином, ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до Відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним Договором. У зв`язку із неналежним виконанням умов Кредитного договору, загальна сума заборгованості Відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу №273 від 26.06.2024 складає 109724,67 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 52963,99 грн., заборгованість за відсотками 56760,68 грн. Позивачем у позовній заяві повідомлено, що ним не перераховувався вказаний розмір заборгованості, а вказаний в Реєстрі боржників розмір заборгованості нарахований Первісним кредитором до моменту передачі права вимоги. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2025 року року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При поданні позовної заяви представником позивача заявлено про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ», проведення всіх засідань по справі за відсутності представника. Представник позивача навів на тому, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, подав заяву про слухання справи без його участі, просив у позові відмовити оскільки позивачем не враховано дійсних обставин по кредитним відносинам із відповідачем, не відповідність заявлених вимог дійсним обставинам, ненадання позивачем доказів користування кредитом, у тому числі банківських виписок по поточному рахунку карткив відповідача, стану його погашення, або руху коштів на особовому рахунку відповідача та відсутність розрахунків й відомостей про дату і суму отриманих кредитних коштів, суми заборгованості за основним боргом і період її виникнення, порядок нарахування суми відсотків. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 та ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно до ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За правилами ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Звертаючись до суду з позовом, на підтвердження позовних вимог, долучено до позовної заяви: анкету-заявку на надання споживчого кредиту, згідно якої строк дії ліміту 24 місяці, сума кредитного ліміту 45000 грн., дата підписання 03.04.2018 року; Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахункове-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умов кредитування (з Правилами) №94415788000 від 03.04.2018 року про відкриття револьверної кредитної картки «Шоппінг картка НПК»; Паспорт споживчого кредиту, Інформаційний лист з підписом споживача 02.04.2018 року; договір факторингу №273 від 26.06.2024 року, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»; витяг з реєстру боржників від 26.06.2024 року до Договору факторингу №273 від 26.06.2024 року; платіжна інструкція в національній валюті від 26.06.2024 року №456; акт приймання-передачі права вимоги від 26.06.2024 року; довідка за заборгованістю боржника [PERSON] від 27.06.2024 року. Судом встановлено, що між АТ «УкрСиббанк» та Відповідачем укладено договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами), який підписаний двома уповноваженими особами. Відповідно до п. 2.2 ліміт кредитування - 45000 гривень, строк користування кредитом з 03.04.2018 року по 10.04.2020 року. Згідно з п. 2.3. договору умови обслуговування ліміту кредитування: щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування - відповідно до тарифного плану, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки - 55% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями - 55% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями протягом пільгового періоду 0,00001%. Відповідно до п. 2.1.5 сторони погоджують наступне визначення орієнтовної сукупної вартості кредиту: розрахунок карткою в терміналі - 3000 гривень, розрахована банком мінімальна сума поповнення карткового рахунку (усереднено) 173,27 гривень, з них на погашення процентів та комісій 48,27 гривень, на зменшення строкової заборгованості - 125 гривень, орієнтовна загальна вартість користування карткою - 1158, 36 грн, реальна процентна ставка 38,6%. Згідно з п. 2.6. договору дата розрахунку мінімальної суми поповнення рахунку - 25 числа кожного місяця. Відповідно до п. 2.7 договору у разі прострочення сплати клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати клієнтом комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє клієнта шляхом оголошення на сайті банку. Згідно з п. 2.15 договору договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту укладення договору-анкети, усі додатки до договору є невід`ємною частиною договору. У відповідності з довідкою за заборгованістю за кредитним договором від 27.06.2024 року, існує заборгованість відповідача в загальній сумі - 109724,67 грн. де заборгованість за основним боргом 52963,99 грн., заборгованість за відсотками 56760,68 грн., заборгованість по комісіям 0, кількість днів прострочення 646. З наданого позивачем витягу з реєстру боржників до договору факторингу №273 від 26.06.2024 року, дата надання кредиту «Кредитна картка» (дата встановлення ліміту кредитування) 07.02.2019 року. Суд констатує, що позивачем до позовної заяви не додано первинної бухгалтерської документації, як то банківської виписки по поточному рахунку, в забезпечення належного дослідження стану виконаних зобов`язань Банку щодо надання суми кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту в сумі 45000 грн., фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Надана позивачем «Довідка за заборгованістю» не містить розрахунків та відомостей про дату і суму отриманих кредитних коштів в межах ліміту кредитування, порядку формування суми заборгованості за основним боргом та період її виникнення, порядок нарахування суми відсотків. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України. У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка. У частині третій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Відповідно до висновків Верховного Суду у вказаних постановах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку систематизується інформація, що міститься в первинних документах. Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами. Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21). З матеріалів справи встановлено, що ані банківської виписки з особового рахунку клієнта [PERSON] , тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору 03.04.2018 року та до 26.06.2024 року (день укладення договору факторингу), ані розрахунку заборгованості за вказаний період з відображенням дати та суми отриманих кредитних коштів, їх погашення, нарахування відсотків позивачем до позовної заяви надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів. Розглядаючи вимогу про стягнення заборгованості за відсотками суд зважує на частину першу статті 1048 ЦК України, згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимога щодо стягнення суми відсотків не обґрунтована у позові розрахунком і періодом. Враховуючи наведені вище і встановлені судом обставини справи та зазначені норми матеріального і процесуального права, суд дійшов висновку про недоведеність обставин, які мають значення для справи і на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, не надання позивачем належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed