Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

У липня 2025 року [PERSON] через свого представника - адвоката Ковальова В.М. через «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовна заява мотивована тим, що від спільного шлюбу з відповідачем має дитину - [PERSON] , [INFO] . В той же час, сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, несумісність характерів, відсутність спільних інтересів, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язків щодо ведення спільного господарства. Позивач під час сварок почав наголошувати та шантажувати, що він відмовиться від дитини. Тому сторони припинили проживати разом та мати спільний бюджет. Кожен із подружжя веде своє особисте життя окремо один від одного. В подальшому, з метою уникнення морального навантаження та постійного хвилювання під час вагітності сторони вирішили розлучитись. Так, 20.04.2024р. вони розірвали шлюб через Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, що підтверджено свідоцтвом серії [NUMBER] , актовий запис 79. Станом на день розірвання шлюбу Позивачка була вже вагітна та мала невеликий строк вагітності, про що Позивачці було на той час невідомо. Дитина фактично проживає та зареєстрована з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджено витягом з реєстру територіальної громади, а також актом обстеження умов проживання, складеним службою у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА м.Києва. Дитина у цій квартирі має та забезпечена всім необхідним для розвитку, атмосфера у сім`ї доброзичлива, отже, дитина зростає у любові та повазі. Однак, починаючи з моменту народження сина і по даний час батько, [PERSON] , у вихованні дитини участі не бере, матеріальної допомоги необхідної на утримання не надає, виховання та забезпечення необхідним харчуванням та ліками не проводить, чим ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини. Тому позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів в в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення і до досягнення дитиною повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2024 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 05.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судове повідомлення. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, а тому суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] (Позивачка) та [PERSON] (Відповідач) 19.01.2024р було укладено шлюб, який зареєстрований Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №58, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.04.2024 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м.Київ), актовий запис №79. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.11.2024 року від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина - [PERSON] , [INFO] , фактично проживає та зареєстрований з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджено витягом з реєстру територіальної громади №2025/010413672 від 29.07.2025, а також актом обстеження умов проживання від 05.11.2024 року, складеним службою у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА м.Києва. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві адміністрації №932 від 14.11.2024 надано дозвіл [PERSON] при реєстрації народження малолітньої дитини, [INFO] , вказати прізвище [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком то на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Відповідач на даний час є працездатним, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, не утримує дитину, суд дійшов висновку про доцільність визначення розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача з урахуванням потреб дитини і можливостей батька. З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитини повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, такий в дохід держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача по справі в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved