Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

27.05.2025 року позивачка звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що після смерті [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), яка померла [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Місце смерті [PERSON] : містечко Рамапо, округ Рокленд, Сполучені Штати Америки (свідоцтво про смерть, реєстраційний номер 2, державний файл № [NUMBER] , нотаріально засвідчена копія якого з перекладом українською мовою та апостилем додається до позовної заяви). Єдиною спадкоємицею цієї спадщини на підставі заповіту, посвідченого Німченко О.Є., приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу 17 травня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4580, є позивач, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), громадянка Сполучених Штатів Америки, [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт громадянина США [NUMBER] , виданий 03.10.2024 року, дійсний до 02.10.2034 року, орган, що видав паспорт: Державний департамент Сполучених Штатів адреса проживання: [ADDRESS] . Позивач неодноразово змінювала прізвище: Після укладення першого шлюбу позивач мала прізвище [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.11.1983). Після укладення другого шлюбу позивач мала прізвище [PERSON] (свідоцтво про шлюб від 17.10.1997, рішення про розірвання шлюбу від 03.06.2023, нотаріально засвідчені копії яких з перекладом українською мовою та апостилем додаються до позовної заяви). Після укладення третього шлюбу Позивач має прізвище [PERSON] (свідоцтво про шлюб від 15.05.2007, нотаріально засвідчена копія якого з перекладом українською мовою та апостилем додається до позовної заяви). 06 травня 2025 року уповноважений представник позивача від її імені звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною було відкрито спадкову справу № 12/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] , але у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено, оскільки наданий 6-ти місячний строк для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України пропущений (постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії за вих. №187/02-31 від 13.05.2025 року). За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Не зважаючи на те, що позивач пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини, частина 3 ст.1272 ЦК України надає їй право на звернення до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки причина не подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини є поважною. Враховуючи ч. 1 ст. 1270 року строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] почався з часу відкриття спадщини, а саме з 31.12.2021, та тривав по 30 червня 2022 року. Позивач мала на меті особисто прилетіти в Україну та подати заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але Позивач не змогла цього зробити через те, що згідно Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», які затверджені Верховною Радою України, на всій території України запроваджено воєнний стан. Позивачка просить врахувати, що вона, яка на фоні перенесеного стресу через втрату близької людини, її матері, отримала додатковий стрес від того, що в Україні війна, вона відчувала розгубленість, безпорадність, безнадійність від усвідомлення того, що її подорож до України може становити пряму загрозу для її життя та здоров`я, адже місто Київ постійно перебуває під атаками збройних сил російської федерації. Страх загинути в Україні або бути пораненою став причиною не подання позивачем заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Позивачка просить взяти до уваги, що місце постійного проживання позивача значно віддалене від місця відкриття спадщини, адже знаходиться на іншому континенті; а також те, що спадкова справа після смерті [PERSON] і спадщина до цього часу ніким не прийнята та відумерлою у встановленому законом порядку не визнана; а також те, що, позивач є єдиною спадкоємицею, тому порушення будь-чиїх прав відсутнє. Згідно з висновком Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №753/8710/21, провадження № 61-6090св23 (ЄДРСРУ № 115680965), викладеним у постанові від 13 грудня 2023 року, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інших. Згідно з правовим висновком, який висловлений Верховним Судом України у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Ухвалою суду від 30.05.2025 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 07.07.2025 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та витребувано матеріали спадкової справи. До початку проведення судового засідання представник позивача звернувся до суду з заявою, у якій просить проводити розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Крім того, убачається, що відповідач отримавши 17.06.2025 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача не викладала жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Позивачка є громадянкою Сполучених Штатів Америки, що підтверджується копією її паспорту (а.с. 14-14а). Як убачається з матеріалів справи, 17.05.2008 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла кв. [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 8). До реєстрації шлюбу позивачка мала дівоче прізвище « [PERSON] » та змінила його на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу 26.11.1983 року (а.с. 31). Прізвище « [PERSON] » було змінене на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу 25.09.1997 року, який в подальшому був розірваний рішенням суду від 03.06.2003 року (а.с. 19, 23). 15.05.2007 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 34). [INFO] [PERSON] померла в США, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 29-30). Померла [PERSON] є матір`ю позивачки, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 116-117). Із матеріалів справи убачається, що 06.05.2025 року представник позивача звернувся до приватного нотаріуса з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину, однак постановою приватного нотаріуса від 13.05.2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через пропущення спадкоємцем встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 16, 99). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ст.ст. 1233-1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. За змістом ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і з урахуванням конкретних фактичних обставин справи такими поважними причинами пропуску строку можуть бути: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачкою шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд надавши правову оцінку наявним у справі доказам та встановленим обставинам, доходить висновку про наявність підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері, терміном у три місяці. Позивачка є рідною донькою померлої, тобто спадкоємцем першої черги за законом, а також є спадкоємцем за заповітом стосовно вказаного у ньому конкретного нерухомого майна, і будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до органів нотаріату не звертались. Померла, як і позивачка, проживала в США, а спадкове майно зазначене у заповіті знаходиться в м. Києві, тобто наявна велика відстань між місцем проживання спадкоємиці та місцем розташування спадкового майна. Безспірним є той факт, що за умови проживання спадкоємця на іншому континенті і знаходження спадкового майна в м. Києві, оформлення спадкових прав в Україні обтяжується та вимагає більше часу, адже необхідним є як збір документів, так і їх переклад, апостилювання, пересилання тощо. Також суд ураховує, що значна частина строку для подання заяви про прийняття спадщини припала на ведення в Україні активних бойових дій, в тому числі на території м. Києва, що об`єктивно зумовлювало неможливість подання заяви про прийняття спадщини в умовах коли органи нотаріату не працювали через ведення бойових дій. Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відтак позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved