Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-24 00:00:00

позивач Заболотцівська сільська рада (орган опіки і піклування) звернулася до Бродівського районного суду Львівської області з позовом в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та передати [PERSON] органу опіки та піклування Виконавчому комітету Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області для подальшого встановлення над нею опіки. Також просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітної [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Вимоги мотивовані тим, що відповідач протягом тривалого часу, без поважних причин самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Впродовж більше трьох років відповідачка умисно відмовляється забезпечувати необхідні умови для гармонійного фізичного та інтелектуального розвитку дочки [PERSON] , турбуватися про стан її здоров`я та забезпечувати здобуття нею освіти. Крім цього відповідачка свідомо, умисно ухиляється від матеріального утримання дочки. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, 29.08.2023 року неповнолітня [PERSON] влаштована для проживання та виховання у Благодійний Фонд «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» м. Великі Мости Шептицького району Львівської області, де перебуває і на даний час. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 12.08.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Позивач Заболотцівська сільська рада (орган опіки і піклування) в судове засідання не з`явилась, просить позов розглянути у їх відсутність та задовольнити позовні вимоги на підставі поданих доказів. Відповідачка [PERSON] подала заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі, визнає позов та просить його задовольнити. За змістом нормативних положень частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, підготовче засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. За правилами частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до\~ст.\~76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами у справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 листопада 2008 року, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно листа Бродівського відділу ДРАЦС у Золочівському районі Львівської області від 23.07.2025 № 572-33.2-01-07 актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] проведено на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України за заявою матері (а.с.11). Відповідно Рішення виконавчого комітету Заболотцівської сільської ради № 45 від 29.08.2025 неповнолітню [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано в Благодійну організацію Благодійний фонд «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки», за заявою матері [PERSON] , як дитину яка опинилася у складних життєвих обставинах терміном на один рік (а.с.13) Актом про факт передачі дитини від 29.08.2023 року підтверджується, що дитину влаштовано в Благодійну організацію Благодійний фонд «Соціально-реабілітаційний цент опіки дітей «Дитячі стежинки» (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Заболотцівської сільської ради № 47 від 25.07.2025 продовжено термін перебування неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в Благодійній організації Благодійний фонд «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки», за заявою матері [PERSON] , як дитину яка опинилася у складних життєвих обставинах терміном на один рік (а.с.15). Органом опіки та піклування Заболотцівської сільської ради надано висновок № 31 від 14.05.2025 року. Відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.17-18). Рішенням виконавчого комітету Заболотцівської сільської ради № 31 від 14.05.2025 вирішено погодити доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дочки [PERSON] та доручено Службі у справах дітей Заболотцівської сільської ради звернутися до суду із позовною заявою (а.с.16). \~ \~ \~ \~У акті обстеження умов проживання [PERSON] № 29 від 12.05.2025 вказано, що житло не відповідає вимогам для безпечного проживання та повноцінного виховання дитини. \~ \~ \~ \~Інформацією Благодійної організації Благодійний фонд «Соціально - реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» підтверджується факт, що мати [PERSON] не відвідувала своєї дочки, не підтримувала зв`язку та не виявляла жодної зацікавленості життям дочки [PERSON] за час перебування останньої у закладі (а.с.21). У\~статті 8 Конституції України\~закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі\~статтею 141 Сімейного кодексу України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України\~передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вимогами частинами 2-4\~статті 155 Сімейного кодексу України\~визначається, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: -не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; -ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; -жорстоко поводяться з дитиною; -є хронічними алкоголіками або наркоманами; -вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; -засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 Сімейного кодексу України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У свою чергу позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування доцільно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Всебічно та повно дослідивши обставини справи на основі достатніх, допустимих, достовірних та належних доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання та навчання неповнолітної дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено судом. Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, відмовляється забезпечувати необхідні умови для гармонійного фізичного та інтелектуального розвитку дочки [PERSON] , не турбується про стан її здоров`я, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відповідачка уникає зустрічей із дитиною. [PERSON] влаштована для проживання та виховання у Благодійний Фонд «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» міста Великі Мости Шептицького району Львівської області, де перебуває і на даний час. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] ., [INFO] . Досліджені докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідачка ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не бере участі в житті дитини. Протягом розгляду справи відповідач власну поведінку по відношенню до дитини не змінила, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчиняла. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні дитини, немає. Також судом встановлено, що відповідачка жодним чином не намагається виконувати батьківські обов`язки відносно власної дитини. Від батьківських прав щодо дитини фактично самоусувається. Відтак, на переконання суду, позбавлення батьківських прав відповідача не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. При вирішенні спору по суті, суд також враховує висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Такий висновок безпосередньо відповідає встановленим обставинам справи та не суперечить інтересам неповнолітньої дитини. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що встановлені судом обставини справи містять достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідачкою: [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки: [PERSON] , її свідоме нехтування своїми обов`язками, як матері, та небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини. Тому суд вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, що вказує частина 2\~статті 166 СК України. Відповідно до вимог частини 3\~статті 166 СК України\~при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Тобто, законодавцем прописано пряму імперативну норму права щодо одночасного вирішення питання про стягнення аліментів при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. У\~статті 180 СК України\~встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ураховуючи однозначну необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини до її повноліття, з відповідачки слід стягувати аліменти на користь та утримання її дочки у розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог частини 1 статті 79, частини 1 статті 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 05 серпня 2025 року. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до підпункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», то за приписами статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору.

Outcome: approved