Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

у липні 2025 року ТОВ «ФК\~«АРАГОН» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання коштів\~у позику,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту в сумі 43713 грн. 97 коп. Обґрунтовано позов тим, що 18.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3817814. Відповідно до умов кредитного договору позивач \~ \~ \~ \~ надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка нею у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 13 серпня 2025 року представник відповідача через систему «Електронний суд» надіслав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем нараховані проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування. За підрахунков відповідача, оскільки кредит відповідач отримала 18 вересня 2021 року, строк кредитування становив 30 днів, тобто по 18 жовтня 2021 року, а тому заборгованість за процентами становить 2070 грн. (30 днів х 3000 грн. х 2,3%). Таким чином загальний розмір непогашеної заборгованості становить 5070 грн. Крім того, представник відповідача посилається на безпідставне нарахування інфляційних витрат та 3% річних у період дії воєнного стану на території України. Також, представник відповідача у відзиві на позов посилається на відсутність доказів перерахування коштів позивачу та укладення договору. У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник просив розглядади справу без участі сторони відповідача. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18 вересня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» та відповідачем укладено кредитний договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3817814 (а.с. 28-31). Відповідно до пункту 2.1 договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 3000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та всі інші платежі на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 3.1 договору, кредит надається строком на 30 днів до 18 жовтня 2021 року (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів. Пунктом 3.2 договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п. 3.1 цього договору. Відповідно до п. 4.1 договору, нарахування процентної ставки за користування кредитом залежить від фактичного виконання позичальником умов цього договору. Знижена процентна ставка в розмірі 0,96 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 350,4% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. даного договору, якщо позичальник здійснить повне погашення кредиту в цей строк надання кредиту або протягом трьох робочих днів, що слідує за датою, визначеною в п. 3.1. даного договору. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення, крім випадку передбаченого п. 4.6. цього договору. У випадку дострокового погашення кредиту, нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, враховуючи день погашення. Знижена процентна ставка скасовується з дати її застосування, у разі якщо до відносин між сторонами застосовується Стандартна процентна ставка. Пунктом 4.2. договору передбачено, що стандартна процентна ставка в розмірі 2,3% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 839,50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені в п. 4.1. даного договору. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. У випадку застосування стандартної процентної ставки, кредитодавець надає позичальнику інформацію щодо визначення сукупної вартості кредиту та графіку погашення заборгованості у вигляді оновленого графіку платежів. Відповідно до Кредитного договору, підписуючи цей договір, Позичальник засвідчує, що він до підписання договору ознайомлений із Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання кредиту, повний текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: https://credit-pro.com.ua. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий персональний ідентифікатор № UA231783 направлено відповідачу на номер мобільного телефону вказаний нею в Заявці/Анкеті (а.с 51) на отримання грошових коштів [NUMBER] та введено позичальником у відповідне поле на сайті позивача 18.09.2021. Як вбачається із таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком до договору, дата видачі кредиту 18.09.2021, дата платежу 14.12.2021, сума кредиту 3000 грн, проценти за користування 864 грн, загальна вартість кредиту 3864 грн (а.с. 31 зворот). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 3000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою-підтвердженням ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 27). Згідно з розрахунком заборгованості загальна сума заборгованості станом на момент звернення до суду за кредитним договором становить 36811 грн. 20 коп., яка складається з: 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 33811 грн. 20 коп. заборгованість по\~несплаченим відсоткам\~за користування\~кредитом (а.с. 8-20; 32). Матеріали справи також містять розрахунок нарахування відповідачу у відповідності до частини другої статті 625\~ЦК України суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 5743 грн. 36 коп. за період з 01.03.2022 по 01.04.2025 та 3% річних в розмірі 1159 грн. 41 коп. за період з 24.02.2022 по 01.04.2025 (а.с. 25, 26). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено позивачем, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 3817814 від 18.09.2021 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 36811 грн. 20 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 33811 грн. 20 коп. (а.с. 8-20; 32). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до правового висновку, який міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 3817814 від 18.09.2021 відповідачу було надано кредит строком на 30 днів зі сплатою відсотків за кожен день у розмірі стандартної процентної ставки 2,3%, як це передбачено пунктом 4.2 договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що датою видачі кредиту є 18.09.2021, строк кредитування 30 днів, сума кредиту 3000 грн. (а.с. 8-20; 32). Суд вважає за необхідне застосувати вказаний правовий висновок Верховного Суду і до правовідносин, що склались по кредитному договору № 3817814 та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки в розмірі 2070 грн. (3000х2,3х30), де 2,3- процентна ставка за день; 30 кількість днів на які видано позику. Стосовно визначення в кредитному договорі умови сплати процентів на період після закінчення строку кредитування, до повного погашення заборгованості, але не більше 100 календарних днів, суд звертає увагу на таке. Приписи частин 2, 3 статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Суд звертає увагу, що згідно із Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У частині зупинення примусового стягнення штрафних санкцій, дія правових норм у часі пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України мають ретроспективну дію, тобто поширюється також на кредитні договори і позики, які укладені до 17.03.2022 (набрання чинності законом № 2120). На даний час зміни до указаної норми Закону законодавцем не вносилися. З урахуванням вищезазначених положень чинного законодавства, суд вбачає нарахування позивачем та заявлення до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України необгрунтованим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 3817814 від 18.09.2021 в сумі 5070 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 2070 грн. заборгованість за відсотками. Доводи відповідача щодо неукладення договору та неотримання грошових коштів від позивача не підтверджені належними доказами. Такі доводи відповідача спростовуються підтвердженням про здійснення переказу грошових коштів на картку відповідача та довідкою щодо ідентифікації позичальника в системі ТОВ «ФК «АРАГОН» (а.с. 22, 27). Також, суд вирішує питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу у даній справі. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту третього частини другої статті 141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське бюро\~«Тараса Онищенка» на підставі договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02 червня 2025 року та на\~підставі додаткової\~угоди №\~2\~від 24\~червня 2025\~року до\~договору про\~надання правничої\~допомоги від\~02\~червня 2025\~року (а.с. 33-38). Копією акту прийому передачі наданих послуг від 24.06.2025 та платіжної інструкції № 222 від 26.06.2025 підтверджується те, що адвокатським бюро було надано послуги на суму 5000 грн. (а.с. 24; 50). Відповідачу правничу допомогу надава адвокат Калінін С.К. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 05.08.2025. Копією акту виконаних робіт від 13.08.2025 підтверджується те, що адвокатським бюро «Калінін і Партнери» було надано послуги [PERSON] на суму 6000 грн. (а.с. 70-71, 76). Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції прозахист\~правлюдини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Ураховуючи викладене, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем є документально підтвердженим, співмірним складності справи, і такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши детальний опис робіт по наданню адвокатом Калініним С.К. правової допомоги відповідачу, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі в сумі 3000 грн., ураховуючи, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору також пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial