Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс» (далі - позивач, ТОВ «Позняки-Автосервіс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 12 750,00 грн. заборгованості за надані послуги з обслуговування автостоянки (гараж); 1 017,53 грн - інфляційних втрат; 263,05 грн. - три проценти річних; 3 028,00 грн судового збору та 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] є власником автостоянки (гараж) № [NUMBER] що знаходиться в блоці «Б» підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] . Підземна автостоянка (паркінг) до житлового будинку [ADDRESS] обладнана відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.З.- 15:2007», має дві секції «А» та «Б». 01.01.2004 між ТОВ «Позняки-Автосервіс» та [PERSON] (далі - Відповідач/Власник) був укладений договір №01-01-29Б/СТ13 про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території (далі - Договір), згідно умов якого Власник передає, а Виконавець приймає на обслуговування місце № 27, яке знаходиться на другому (верхньому) поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] (далі - Стоянка). Згідно п. 1.2. Договору, Виконавець забезпечує обслуговування Стоянки і прилеглої території, збереження транспортних засобів Власника на Стоянці, а Власник оплачує послуги Виконавця по обслуговуванню Стоянки і бере участь у витратах по її утриманню. Відповідно до п. 2.1. Договору, Виконавець зобов`язався забезпечити умови обслуговування стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилеглої території в належному технічному і санітарному стані. Вчасно укладати договори з постачальниками електроенергії, води, комунальними службами та здійснювати взаєморозрахунки з ними. Власник зобов`язався своєчасно сплачувати Виконавцю вартість послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки згідно умов даного Договору (п. 2.2.3 Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору, з 01.01.2004 року сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки на місяць складає 115,00 грн без ПДВ. Оплата здійснюється Власником у національній валюті України на розрахунковий рахунок Виконавця за поточний місяць на пізніше 25-го числа поточного місяця (п. 4.5. Договору). Додатковою угодою № 2/CT13 від 01.05.2013 року сторони погодили з 01.05.2013 року змінити пункт 4.4. та викласти його в наступній редакції: «з 01.05.2013 року сума однієї частки Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки складає 225,00 грн на місяць». Додатковою угодою № 3 до Договору № 01-01-29Б/СТ13 від 01.01.2004 року сторони погодили внести зміни в розділ 4 Договору та викласти його в наступній редакції: «3 «01» квітня 2015 року розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) становить 340,00 грн за обслуговування одного машиномісця». Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 264 місця. 3 01.09.2021 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 580,00 грн щомісячно, а з 01.12.2022 діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 750,00 грн щомісячно (діючий тариф). Обставини щодо діючих тарифів підтверджуються розрахунками витрат по утриманню та експлуатації стоянки. Інформація щодо діючих тарифів завчасно доводилась до власників машиномісць/паркомісць, шляхом розміщення відповідних оголошень на стоянці (паркінгу). На адресу відповідача надсилалась додаткова угода від 01.09.2024 року, в якій пропонувалось погодити діючий тариф в розмірі 580,00 грн за обслуговування одного машиномісця, однак підписана відповідачем додаткова угода, не поверталась на адресу позивача. Водночас відсутність підписаних додаткових угод між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця. З липня 2023 року відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання щодо оплати витрат по утриманню машиномісця № [NUMBER] в секції «Б» підземної автостоянки по [ADDRESS] , а тому утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2024 становить 12 750,00 грн., що і послугувало підставою для звернення до суду. Посилаючись на вказані обставини, на підставі, ст.ст. 322, 526, 901, 977 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у вказаній цивільній та судове засідання призначено на 24.03.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2025 року відкладено розгляд справи на 09.07.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2025 року відкладено розгляд справи на 29.09.2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що видом діяльності ТОВ «Позняки-Автосервіс» є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. [PERSON] є власником автостоянки (гараж) № [NUMBER] що знаходиться в блоці «Б» підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] . Підземна автостоянка (паркінг) до житлового будинку [ADDRESS] обладнана відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.З.- 15:2007», має дві секції «А» та «Б». 01.01.2004 між ТОВ «Позняки-Автосервіс» та [PERSON] (далі - Відповідач/Власник) був укладений договір №1-01-29Б/СТ13 про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території (далі - Договір), згідно умов якого Власник передає, а Виконавець приймає на обслуговування місце № 27, яке знаходиться на другому (верхньому) поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] (далі - Стоянка). Згідно п. 1.2. Договору, Виконавець забезпечує обслуговування Стоянки і прилеглої території, збереження транспортних засобів Власника на Стоянці, а Власник оплачує послуги Виконавця по обслуговуванню Стоянки і бере участь у витратах по її утриманню. Відповідно до п. 2.1. Договору, Виконавець зобов`язався забезпечити умови обслуговування стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилеглої території в належному технічному і санітарному стані. Вчасно укладати договори з постачальниками електроенергії, води, комунальними службами та здійснювати взаєморозрахунки з ними. Власник зобов`язався своєчасно сплачувати Виконавцю вартість послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки згідно умов даного Договору (п. 2.2.3 Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору, з 01.01.2004 року сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки на місяць складає 115,00 грн без ПДВ. Оплата здійснюється Власником у національній валюті України на розрахунковий рахунок Виконавця за поточний місяць на пізніше 25-го числа поточного місяця (п. 4.5. Договору). Додатковою угодою № 2/CT13 від 01.05.2013 року сторони погодили з 01.05.2013 року змінити пункт 4.4. та викласти його в наступній редакції: «з 01.05.2013 року сума однієї частки Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки складає 225,00 грн на місяць». Додатковою угодою № 3 до Договору № 01-01-29Б/СТ13 від 01.01.2004 року сторони погодили внести зміни в розділ 4 Договору та викласти його в наступній редакції: «3 «01» квітня 2015 року розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) становить 340,00 грн за обслуговування одного машиномісця». Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 264 місця. 3 01.09.2021 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 580,00 грн щомісячно, а з 01.12.2022 діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 750,00 грн щомісячно (діючий тариф). На адресу відповідача надсилалась додаткова угода від 01.09.2024 року, в якій пропонувалось погодити діючий тариф в розмірі 580,00 грн за обслуговування одного машиномісця, однак підписана відповідачем додаткова угода, не поверталась на адресу позивача. З липня 2023 року відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання щодо оплати витрат по утриманню машиномісця № [NUMBER] в секції «Б» підземної автостоянки по вул. Старонаводницькій, 13 в м. Києві, а тому утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2024 становить 12 750,00 грн., що і послугувало підставою для звернення до суду. Організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, регламентують Правила зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 115. Ці Правила поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам (п. 1 цих Правил). Відповідно до п.п. 15, 16 зазначених Правил, плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. На всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 509 ЦК України, встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 901 цього Кодексу встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Так, відсутність договору не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання автостоянки (гаража), оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку із специфікацією їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення тощо, які здійснюються для власників усіх машиномісць одночасно. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819св20), від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17 (провадження № 61-13603св19). Незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про відшкодування витрат на утримання автостоянки, із фактичних правовідносин, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки позивачем надавалися у встановленому законом порядку послуги з утримання і обслуговування паркінгу відповідачу, у зв`язку з цим товариство несло витрати, а тому відповідач повинен також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник машиномісць. Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останньою не надано. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (законним користувачем) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів, а також сплачувати вартість інших комунальних послуг. Відповідач допустила невиконання вимог закону щодо належної оплати вартості послуги з утримання та обслуговування автостоянки (паркінгу) в установлений строк та у визначеній сумі вартості цієї послуги, що є підставою для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за надані та спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Отже, власник нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з витрат на утримання цієї автостоянки. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини по утриманню машиномісця, ТОВ «Позняки-Автосервіс» у встановленому законом порядку послуги з обслуговування машиномісця відповідачу надаються, у зв`язку з цим несе витрати, а тому останній повинен також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник паркомісця. Крім того, суд враховує правову позицію викладену у Постанові ВСУ від 14.11.2018 у справі №756/11308/15, де зазначено, що відсутність договору на утримання паркомісця не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг. Так, оскільки судом встановлено, що за період з липня 2023 року відповідач не сплачував витрати за обслуговування машиномісця та не приймав участі у витратах по утриманню підземної автостоянки та прилеглої території, станом на 01.12.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 12 750,00 грн заборгованості за надані послуги з обслуговування автостоянки (гараж); 1 017,53 грн - інфляційних втрат; 263,05 грн. - три проценти річних, вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку. При цьому суд враховує, що на час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Що стосується заявленого представником позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дослідивши надані представником позивача документи на підтвердження оплати відповідачем професійних послуг адвоката: договору про надання правничої допомоги від 18.08.2023 року № 18/08/23/ПА, укладеного між ТОВ «Позняки-Автосервіс» та адвокатом Фоменко Д.А., додаткової угоди № 31 до договору про надання правничої допомоги від 18.08.2023 року № 18/08/23/ПА та акта № 31 приймання передачі наданих послуг від 09.12.2024 року згідно з яким загальний розмір гонорару становить 3 000,00 грн, суд дійшов висновку про задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 3 000,00 грн., такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1454 від 10.12.2024 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 028,00 грн у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved