Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 14 травня 2025 року надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи: Головного управління Національної поліції в Одеській області про анулювання актового запису про смерть. Позовні вимоги мотивує, тим що 17.09.2023 року відповідачем було складено актовий запис № 8987 про смерть [PERSON] , [INFO] , на підставі виданого судово-медичною експертизою остаточного лікарського свідоцтва про смерть № 2490 від 14.09.2023 року. Зазначений актовий запис містить персональні дані позивача, однак позивач фактично живий, а отже його смерть станом на ту дату не наставала. Таким чином, державна реєстрація смерті [PERSON] була здійснена помилково внаслідок хибної ідентифікації іншої особи як позивача. Як з`ясовано в ході розгляду справи, [INFO] в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода (наїзд автомобіля на пішохода), унаслідок якої загинув невстановлений чоловік. Слідчими органами було відкрито кримінальне провадження за фактом смертельної ДТП. Первинно особу загиблого не було ідентифіковано: з матеріалів досудового розслідування вбачається, що 03.09.2023 року слідчим була винесена постанова про призначення судово-медичної експертизи трупа невстановленого пішохода чоловічої статі. Згодом, 11.09.2023 року, у межах зазначеного провадження було складено протокол пред`явлення фотографій трупа для впізнання громадянину [PERSON] .. За змістом цього протоколу, громадянин [PERSON] упізнав загиблого як [PERSON] . 14.09.2023 року було оформлено остаточне лікарське свідоцтво про смерть № 2490, в якому загиблий зазначений як [PERSON] , [INFO] . Відповідно 17.09.2023 року Відділом ДРАЦС у м. Одесі складено актовий запис № 8987 про смерть [PERSON] (дата смерті [INFO] ). Насправді позивач [PERSON] не був загиблим у вказаній ДТП і на момент складення актового запису про смерть № 8987 був живим. Помилкова державна реєстрація смерті позивача призвела до негативних наслідків для нього: зокрема, за інформацією Головного управління ДПС в Одеській області, його реєстраційний номер облікової картки платника податків було анульовано у зв`язку з повідомленням від ДРАЦС про смерть фізичної особи. Виявивши у 2024 році вказану обставину, позивач був позбавлений можливості самостійно звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану для виправлення ситуації, оскільки не мав документів, що посвідчують особу. В цих умовах позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав та усунення помилкових відомостей. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 522/10737/25-Е надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. 16 травня 2025 року ухвалою суду звільнено [PERSON] від сплати судового збору. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 23 травня 2025 року до суду надійшла заява про уточнення предмету позову, в якій змінив позовні вимоги та просив зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису №8987 від 17.09.2023 року про смерть [PERSON] , [INFO] , складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 17.09.2023 року, а саме виключити відомості про померлого « [PERSON] , [INFO] » вказавши «Невідомий чоловік, приблизно 64 роки». 26 травня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що анулювання актового запису про смерть у даному випадку є неможливим, оскільки мала місце реальна подія смерті невстановленої особи. Відповідач звернув увагу, що відділ ДРАЦС здійснив реєстрацію смерті на підставі лікарського свідоцтва, та усі дані про померлого були внесені відповідно до відомостей, наданих медичною установою після впізнання. Згідно із чинним законодавством, у разі якщо особу померлого не встановлено, смерть реєструється як невпізнаної особи, і до актового запису про смерть вносяться лише ті відомості, які містяться у лікарському свідоцтві. Відповідач підтвердив, що позивач [PERSON] 1959 р.н. є живим, а отже в актовому записі № 8987 від 17.09.2023 р. містяться недостовірні дані про померлого. На думку відповідача, правильним способом усунення цієї помилки є внесення змін до зазначеного актового запису - виключення відомостей про « [PERSON] , [INFO] » та зазначення замість них «Невідомий чоловік, приблизно 64 роки». 05 червня 2025 року до суду від представника третьої особи ГУНП в Одеській області надійшло клопотання про визнання явки обов`язковою та проведення дактилоскопіювання в приміщенні зали суду, в якому просить доручити спеціалісту ГУНП в Одеській області здійснити дактилоскопіювання особи, що називає себе [PERSON] , [INFO] , та провести звіряння відібраних зразків з відповідними даними, які зберігаються в інформаційних базах Національної поліції України. Підставою подання клопотання є необхідність ідентифікації останнього шляхом використання наявних у ГУНП біометричних даних. 05 червня 2025 року до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, в яких просили відмовити в задоволенні позовної заяви повністю, з підстав викладених у поясненнях. 26 червня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання третьої особи - Головного управління Національної поліції в Одеській області. Визнано явку позивача [PERSON] у наступне судове засідання 24 вересня 2025 року о 16 год. 00 хв. обов`язковою. Доручено відповідному спеціалісту (експерту-криміналісту) Головного управління Національної поліції в Одеській області відібрати в особи, що зазначає себе, як [PERSON] , [INFO] , дактилоскопічні зразки та здійснити звіряння відібраних зразків з відповідною базою даних, що є в наявності Головного управління Національної поліції в Одеській області. 24 вересня 2025 року до суду представником позивача подано заяву проведення згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, позовну заяву просив задовольнити. Інші учасники в сдуове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі N 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не зявилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть № 8987 від 17.09.2023 року, складений Відділом на [PERSON] , [INFO] (дата смерті [INFO] ). Державна реєстрація смерті була проведена на підставі остаточного лікарського свідоцтва про смерть, тому всі відомості про померлу особу зазначені відповідно до остаточного лікарського свідоцтва про смерть. Проте, позивач [PERSON] 1959 року народження є живим, та посилаючись на те, що в актовому записі № 8987 від 17.09.2023 р. містяться недостовірні дані про померлого, звернувся до суду з даним позовом. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану складається у двох примірниках. Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Для державної реєстрації актів цивільного стану подається паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця заявника та документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб (частина шоста статті 17 Закону №2398-VI). У відповідності до статті 24 Закону № 2398-VI актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: 1) рішення суду; 2) висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Частиною 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Частиною 5 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», встановлено, що правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. Так, наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (Правила). Пунктом 2.13.1 Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.1.7 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Як вбачається з матеріалів справи, особу трупа було встановлено на підставі протоколу впізнання трупа зі слів громадянина [PERSON] . На виконання ухвали суду відповідними спеціалістами ГУНП в Одеській області було проведено дактилоскопічне дослідження позивача. За результатами дослідження надана відповідь, згідно з якою відбитки пальців рук позивача співпадають з дактилокарткою [PERSON] , [INFO] , наявною в інформаційних базах Національної поліції України. Цей висновок підтвердив, що особа позивача дійсно є [PERSON] , тобто позивач - живий ідентифікований громадянин, дані якого помилково були використані при реєстрації смерті іншої людини. Отже, судом установлено, що ідентифікація загиблого від 02.09.2023 року як [PERSON] була помилковою. На момент складання спірного актового запису про смерть позивач був живим, таким чином внесені до актового запису № 8987 відомості про особу померлого не відповідають дійсності. Позивач має законний інтерес у виправленні цієї помилки, оскільки помилкова реєстрація його смерті порушує його особисті немайнові права. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 статті 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Суд звертає увагу, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) визначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) та ін.). Таким чином, з матеріалів справи слідує, що було проведене помилкове впізнання тіла, що потягло за собою помилкову реєстрацію актового запису про смерть який містить відомості про позивача, який є живим, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved