Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

У липні 2025 року заявник [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Кривка П. П., заінтересована особа Хустський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву обґрунтував тим, що він народився [INFO] у селищі Міжгір?я Міжгірського (теперішній Хустський) району Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , в якому записано його батьком [PERSON] (національність угорець), а матір - [PERSON] (національність українка). Зазначав, що справжнім іменем його батька є [PERSON] та саме за цим прізвищем, іменем і по батькові він і значився у паспорті громадянина УРСР, а потім і в паспорті громадянина України. Актовий запис про народження батька вносився [INFO] за № 8 виконавчим комітетом Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Місце народження батька у цьому актовому записі не вказане. Стверджував, що його дід і баба по батьківській ліній за походженням були з угорських циган як окремої етнічної групи та у свій час до приєднання Закарпаття до складу УРСР мали угорське громадянство. Проживаючи в УРСР, а потім в Україні, батько не хотів виділяти свою національність (народність), а тому оточуючі називали його батька на український манер [PERSON] , на що він погоджувався і це було звичним для всіх. Така ситуація була типовим явищем у радянські часи коли громадяни, які мали іншу національність (народність), іноземне чи рідкісне ім`я, для уникнення різного роду незручних запитань про своє походження, чи то з інших причин, у побуті використовували свої імена українським або іншим його аналогом. З огляду на це можливо пояснюється те, що його батьки при народженні дали йому українське ім`я « [PERSON] », бо хотіли, щоб воно було співзвучне з моїм по-батькові, а тому під час видачі свідоцтва про його народження ім`я батька записали як [PERSON] або ж відповідальний працівник орану ЗАГСу помилково записав ім`я його батька саме як « [PERSON] » за яким його знали у селищі Міжгір?я, не звернувши при цьому уваги, що це ім`я не відповідає паспортним даним його батька. Справжні причини, по яким у його свідоцтві про народження батька записали за іменем як « [PERSON] », йому невідомі. Отже, від самого народження він має прізвище, ім`я і по батькові як [PERSON] та згодом на підставі свідоцтва про народження йому було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] і всі інші особисті документи з таким самим прізвищем, ім`ям та по батькові. Його батько [PERSON] , помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим Міжгірським відділом ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. А його матір [PERSON] померла раніше [INFO] , про що свідчить свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] , виданим цим відділом ДРАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області. Указував, що його батькам належала житлова квартира [ADDRESS] , придбана за договором купівлі-продажу 18.12.2007. Після смерті матері належне їй майно по факту спільного проживання перейшло до його батька, а після смерті останнього у 2024 році він звернувся до нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О. І. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за майном померлого батька, з яким він спільно проживав і був зареєстрований на момент його смерті. Однак 2 травня 2025 року нотаріусом було винесено постанову про відмову в учиненні нотаріальної дії за вихідним № 105/02-31, якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за майном померлого батька [PERSON] до встановлення у судовому порядку родинних стосунків між останнім та ним, оскільки згідно з відомостей Державного реєстру актів цивільного стану його батьком указано як [PERSON] , [INFO] , а спадкова справа, відповідно, відкрита за майном померлого [PERSON] , за виданим свідоцтвом про його смерть. Зазначені обставини змушують його звернутися до суду з цією заявою про встановлення факту родинних стосунків, оскільки довести свої родинні стосунки з померлим батьком, окрім як через звернення до суду у нього не має іншої можливості, а за відсутності відповідного судового рішення він не може отримати в установленому порядку свідоцтво про право на спадщину за майном померлого батька та оформити свої спадкові права. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд установити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] /свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 12.04.2024 Міжгірським відділом ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції/ є його рідним батьком. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку окремого провадження та призначено її судовий розгляд по суті (а.с.38, 39). Заінтересована особа Хустський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції письмових аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти поданої заяви [PERSON] до суду не подавав. У судове засідання заявник [PERSON] та його представник адвокат Кривка П. П. не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи була належним чином повідомлені. Водночас до суду від представника заявника адвоката Кривки П. П. 24.09.2025 надійшла заява, в якій він просив розглянути цю справу без його та заявника участі, заявлену вимогу підтримав повністю та просив її задовольнити (а.с.50). Представник заінтересованої особи\~у судове\~засідання також\~не з`явився,\~хоча про дату, час та\~місце проведення\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ установлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян». Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). Судом установлені такі обставини: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.1977, батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за № 00049637825 від 21.02.2025, 13 квітня 1951 року за актовим записом № 8 внесено відомості про дитину [PERSON] , батьками якого є [PERSON] і [PERSON] (а.с.17,18). Як слідує із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 00049638045 від 21.02.205, то 23 вересня 1972 року було зареєстровано шлюб за актовим записом № 26 між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого дружина змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] » (а.с.13,\~14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2011, [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.04.2024, [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). З паспорту громадянина України серії [NUMBER] слідує, що його видано на ім`я заявника [PERSON] (а.с.19-21). Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номера податковим органом від 13.02.2007, прізвищем, ім`ям та по батькові заявника є [PERSON] (а.с.24). Як слідує\~з довідки\~Міжгірської селищної\~ради від\~05.11.2024,\~ [PERSON] \~проживає по\~ [ADDRESS] ,\~де проживав\~ [PERSON] ,\~який був\~постійним мешканцем\~цієї квартири\~і на\~день його\~смерті [INFO] \~у даній\~квартирі проживав\~лише його\~син заявник\~ [PERSON] (а.с.23). Відповідно до довідки цієї ж селищної ради від 03.06.2025 за № 16-08/438, заявник [PERSON] дійсно з дня народження проживав у селищі Міжгір?я разом зі своїми батьками [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.31). Довідкою Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 03.06.2025 № 16-08/437 стверджено, що згідно з переписом Міжгірської селищної ради будинок під [ADDRESS] цього ж населеного пункту (а.с.32). Із постанови про відмову в учиненні нотаріальної дії державної нотаріуски Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О. І. від 02.05.2025 за № 105/02-31 вбачається, що заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за майном померлого [PERSON] на квартиру [ADDRESS] до встановлення родинних відносин [PERSON] з його батьком [PERSON] , оскільки спадкова справа відкрита за майном померлого [PERSON] (а.с.25,\~26). Отже, на переконання суду, матеріалами справи підтверджено те, що рідним батьком заявника [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З огляду на наведене в інший спосіб, окрім як зі зверненням до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, унаслідок зазначених вище розбіжностей щодо написання імені та по батькові батька заявника, порушуються спадкові права [PERSON] на прийняття спадщини за померлим батьком. Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника та ін. З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами у справі, а відтак його заява підлягає до задоволення повністю. За загальним правилом ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження понесені учасниками справи судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved