Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-21 00:00:00

У лютому 2025 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 58 342,68 грн., витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 5 400 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 27.09.2023 у м. Києві на вул. Вербицького відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі також - ДТП) за участю двох транспортних засобів - належного позивачу автомобіля Рено Логан, д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля Шевроле Каптіва, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою суду [PERSON] визнано винним у настанні вказаної ДТП. Для встановлення розміру матеріального збитку позивач залучив незалежного експерта, вартість послуг якого склала 5 400 грн. Друге експертне дослідження було проведено за замовленням ТДВ СК «Альфа-Гарант» - страховика цивільно-правової відповідальності відповідача (далі також - страховик, страхова компанія), яке здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 66 172,32 грн. З метою відновлення пошкодженого автомобіля позивач звернувся на станцію технічного обслуговування ТОВ «Київ Авто Центр», згідно з рахунком якого вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 124 515 грн. Позивач оплатив вартість ремонту свого автомобіля у зазначеному розмірі, а тому відповідач в силу положень статті 1194 ЦК України повинен відшкодувати йому різницю між фактичним розміром матеріального збитку і страховою виплатою. Вимоги про відшкодування моральної шкоди мотивовані тим, що діями відповідача позивачу завдано моральних страждань, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, втратою можливості його використання у власних інтересах та в інтересах сім`ї, необхідністю відшукання коштів для його ремонту, що, як наслідок, зумовило порушення його звичного способу життя. Ухвалою суду від 12.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання 20.03.2025. 05.03.2025 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка була задоволена ухвалою суду від цієї ж дати (05.03.2025). В судове засідання 20.03.2025 відповідач не з`явився, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 29.04.2025. 22.04.2025 від відповідача [PERSON] надійшли відзив на позовну заяву, заява про поновлення пропущеного строку на подання відзиву та заява про розгляд справи без його участі. Заперечення відповідача проти вимог позивача мотивовані тим,що він не має відповідати за даним позовом, оскільки розмір завданої позивачу матеріальної шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. Вважає також необгрунтованими вимоги про відшкодування моральної шкоди вказуючи, що не з його вини позивач не звертався до страховика за отриманням відшкодування матеріальних збитків в межах страхової суми. З наведених вище підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову. 28.04.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив. За міркуванням позивача посилання відповідача на поважність причин пропущення строку на подання відзиву є безпідставними, а тому суд не повинен брати до уваги поданий відповідачем відзив. На обґрунтування заперечень проти аргументів відповідача по суті спору зазначив, що страхова компанія відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала оцінену шкоду. За таких обставин саме відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром матеріального збитку і страховою виплатою. В судовому засіданні 29.04.2025 суд визнав поважними причини неподання відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, прийняв відзив до розгляду, заслухав вступні промови позивача і його представника, дослідив письмові докази та оголосив перерву в судовому засіданні до 29.05.2025. 19.05.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, проте з урахуванням факту їх подання з пропущенням строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження у справі, підстав для прийняття цієї заяви до розгляду суд не знайшов і не брав до уваги при вирішенні розглядуваної справи. В судове засідання 29.05.2025 учасники справи не з`явились, від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 26.06.2025. 25.06.2025 від позивача надійшли клопотання про долучення копії поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 14.07.2025. 11.07.2025 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 14.07.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення копії банківської виписки на підтвердження зарахування на його рахунок доплати страхового відшкодування в розмірі 8 178,36 грн. 14.07.2025 суд відклав розгляд справи на 15.09.2025. 15.09.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення копії листа ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо доплати страхового відшкодування та витягу з полісу страхування цивільно-правової відповідальності. В судовому засіданні 15.09.2025 суд прийняв до розгляду усі подані позивачем додаткові докази та дослідив їх. На стадії доповнень позивач та його представник вимоги позову підтримали частково, зменшивши розмір заявлених вимог на суму здійсненої страховою компанією доплати страхового відшкодування в розмірі 8 178,36 грн. Заслухавши позивача, його представника, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 27.09.2023 у м. Києві на вул. Вербицького відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу [PERSON] автомобіля Рено Логан, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 10), та автомобіля Шевроле Каптіва, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2023 відповідача [PERSON] визнано винним у настанні цієї ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 11-12). 27.10.2023 позивач уклав з ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» (далі - ТОВ «Юрекс») договір про проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого подією ДТП його автомобілю (а.с.80-81). За проведення оцінки транспортного засобу позивач сплатив ТОВ «Юрекс» 5 400 грн (а.с. 82, 83). На момент розглядуваної ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Шевроле Каптіва, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211592099 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000 грн та франшизою в розмірі 1 600 грн (а.с. 157, 183). За дорученням страхової компанії оцінювач [PERSON] з участю позивача та представника ТОВ «Юрекс» - оцінювача [PERSON] , провів огляд автомобіля позивача, за результатами якого склав акт огляду транспортного засобу від 01.11.2023 (а.с. 13-14). 09.11.2023 на виконання умов укладеного з позивачем договору оцінювач [PERSON] склав Звіт про оцінку матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Рено Логан, реєстраційний № [NUMBER] , відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля унаслідок ДТП складає 75 532,17 грн (а.с. 15-37, 84). За даними Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного траспортного засобу, від 24.07.2024 № ЦВ/23/5420, складеного зазамовленням ТДВ СК «Альфа-Гарант» оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку з ПДВ, завданого власнику автомобіля Рено Логан, д.н.з. [NUMBER] , складає 75 991,78 грн, а без ПДВ (на вартість матеріалів та складових) - 67 772,32 грн (а.с. 38-61). 02.08.2024 позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, на підставі якої страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 66 172,32 грн (а.с. 64, 65). У грудні 2024 р. позивач замовив відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу у ФОП [PERSON] , який видав рахунок на суму 124 515 грн (а.с. 71-72). 08.01.2025 ФОП [PERSON] та позивач підписали акт приймання виконаних робіт на зазначену суму (а.с. 74-75). Факт сплати позивачем коштів за ремонт транспортного засобу в загальному розмірі 124 515 грн підтверджується платіжними інструкціями № 0.0.4093064965.1 від 23.12.2024 та № 0.0.4116553463.1 від 08.01.2025 (а.с. 73, 76). В період перебування справи на розгляді в суді позивач звернувся до страхової компанії із заявою про доплату страхового відшкодування на підставі документів, що підтверджують відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу. З огляду на те, що на момент надходження зазначеної заяви ТДВ СК «Альфа-Гарант» вже було позбавлене права укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (з 18.03.2025), Моторне (транспортне) страхове бюро України) (далі - МТСБУ) здійснило доплату позивачу страхового відшкодування за рахунок резервного фонду в розмірі 8 178,36 грн (а.с. 169). Даючи оцінку вимогам позову та наданим позивачем доказам, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначає стаття 1166 ЦК України, згідно положень якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187, частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Способи відшкодування шкоди, завданого майну потерпілого, встановлює норма статті 1192 ЦК України, за приписами якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України). За загальним принципом цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України). За змістом статей 77, 78, 79, 80, 89 цього Кодексу докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою суду у справі про адміністративне правопорушення встановлена вина [PERSON] у настанні ДТП, у якій було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, а відтак є доведеними й усі складові, які слугують підставою для покладення на відповідача відповідальності за завдану внаслідок вказаної ДТП майнову шкоду (протиправна поведінка, настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, вина). Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок (стаття 999 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також - Закон 1961-IV). За приписами пункту 22.1. статті 22 Закону 1961-IV (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 28 Закону 1961-IV визначає, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до положень статті 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктом 36.2. статті 36 Закону 1961-IV передбачено, що в тому разі, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. За приписами статей 12, 36 Закону 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, обов`язок компенсувати яку покладається на страхувальника або особу, відповідальну за завдані збитки. Аналіз змісту наведених положень Закону 1961-IV дає підстави для висновку, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди та фактом подання позивачем заяви про страхове відшкодування у ТДВ СК «Альфа-Гарант» виник обов`язок відшкодувати оцінену шкоду на умовах, визначених цим Законом. За обставинами справи установлено, що страхова компанія страховик цивільно-правової відповідальності відповідача забезпечила проведення огляду пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу позивача і оцінку шкоди, розрахувала страхове відшкодування та здійснила його виплату. В основу розрахунку страхового відшкодування покладено складений за замовленням страхової компанії Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, та з огляду на те, що укладеним з відповідачем договором передбачена франшиза, а виплата страхового відшкодування здійснювалась безпосередньо на рахунок позивача,оцінена шкода була зменшена на суми франшизи та податку на додану вартість. Вартість матеріального збитку залучений страховою компанією оцінювач визначив з урахуванням даних про обсяг і характер пошкоджень, встановлених під час огляду належного позивачу транспортного засобу, а при здійсненні розрахунку фізичного зносу застосував формули, передбачені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 1074/8395 в редакції Наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159. У подальшому, за наслідками надання позивачем документів на підтвердження факту оплати проведеного ремонту МТСБУ здійснило доплату страхового відшкодування в розмірі податку на додану вартість. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У цивільному законодавстві відсутні положення, які б передбачали обов`язкову оцінку розміру збитків як підставу для їх відшкодування завдавачем шкоди, а тому доказами розміру реальних збитків (фактичного розміру шкоди) можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (пункт 1 частини першої статті 22 ЦК України). У розглядуваній справі такими доказами є фактичні дані, які містяться в рахунку, акті приймання виконаних робіт та платіжних інструкціях, згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 124 515 грн. Разом з тим суд не може залишити поза увагою правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц та від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, згідно з якими основний тягар відповідальності за шкоду, спричинену наслідками ДТП, повинен нести страховик і лише у разі, якщо відповідно до Закону 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір заданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, обов`язок відшкодування шкоди має покладатись на особу, яка її завдала. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача не перевищує розмір страхової суми (ліміту відповідальності страховика), а відтак за обставин цієї справи доказуванню підлягає повнота виконання страховою компанією своїх зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто відповідність розміру страхового відшкодування вимогам Закону 1961-IV. З акту огляду транспортного засобу, складеного залученим страховою компанією оцінювачем, убачається наявність вказівки на ймовірність додаткових (прихованих) пошкоджень ходової частини. Виявлення прихованих пошкоджень (дефектів) відповідно до положень Закону 1961-IV може бути підставою для збільшення обсягу відповідальності страховика (збільшення розміру страхового відшкодування), але лише за умови повідомлення страхової компанії про такі пошкодження з метою складання додаткового акту (дефектної відомості). В іншому випадку страхова компанія не проводить виплату відшкодування за приховані дефекти (пошкодження), проте невчинення потерпілим дій, спрямованих на реалізацію належного йому права вимагати від страхової компанії фіксації прихованих пошкоджень і виплату відшкодування за такі пошкодження не дає підстав для покладення відповідальності за приховані пошкодження на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Окрім того у вказаному акті та у Звіті оцінювача [PERSON] зазначено про виявлення пошкоджень, які не пов`язані з подією розглядуваної ДТП (пошкодження кузова -поріг кузова лівий, двері передні ліві, двері задні ліві, крило з`ємне ліве, крило нез`ємне заднє ліве, пофарбування кузова), відповідальність за які не може бути покладена ні на відповідача, ні на його страховика. Наведені обставини мають істотне значення для вирішення справи, оскільки виплата страховиком страхового відшкодування у розмірі, який є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону 1961-IV, та відсутність причинного зв`язку між певними пошкодженнями належного позивачу транспортного засобу і розглядуваною ДТП, не створює обов`язку для відповідача як заподіювача шкоди відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування і фактичним розміром шкоди. Співставленням даних щодо обсягу і характеру пошкодженьналежного позивачу транспортного засобу, зазначених в акті огляду транспортного засобу, прийнятого за основу при оцінці матеріального збитку страховою компанією, та в акті виконаних робіт (наданих послуг), наданому позивачем на підтвердження розміру реальних збитків, виявлено певні розбіжності як в частині переліку та вартості запасних частин, які підлягають заміні, так і в частині переліку та вартості ремонтних робіт і робіт з фарбування. Водночас суд зауважує, що оцінка змісту акту виконаних робіт (наданих послуг) в частині обсягу і номенклатури робіт з відновлювального ремонту, переліку необхідних складових та матеріалів на предмет з`ясування, які із зазначених у ньому ремонтних робіт створюють для страхової компанії обов`язок відшкодування їх вартості (за певних умов), а які взагалі не пов`язані з розглядуваною ДТП, потребує спеціальних знань в галузі оцінки транспортних засобів. З огляду на характер спірних правовідносин тягар доведення неповноти виконання страховою компанією своїх зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладається на заподіювача шкоди, проте на зазначену обставину відповідач не посилався, відповідний висновок експерта до суду не подав і клопотанням про призначення судової експертизи не заявляв. За таких обставин суд бере до уваги дані акту виконаних робіт (наданих послуг) як доказ фактичного розміру шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, та покладає їх в основу свого рішення. Отже за результатами оцінки аргументів сторін і наданих позивачем доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] про стягнення з винуватця ДТП [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що у грошовому виразі становить 50 164,32 грн (124 515 - (66 172,32+ 8 178,36). Оскільки вимоги позову про відшкодування майнової шкоди ґрунтуються на документах, що підтверджують фактичні витрати позивача на ремонт транспортного засобу, і саме ці документи покладені в основу судового рішення, підстави для покладення на відповідача витрат позивача за проведення оцінки транспортного засобу відсутні. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Згідно з нормою статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Постановою суду установлена вина у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження належного позивачу транспортного засобу, а відтак не викликає сумнівів факт завдання позивачу душевних страждань та переживань, зумовлених як самою подією дорожньо-транспортної пригоду (потраплянням у ДТП), так і пошкодженням цінного майна. Суд також визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що пошкодження транспортного засобу викликало істотні зміни у звичному способі його життя, оскільки він втратив можливість користуватись транспортним засобом та змушений була витрачати час і зусилля на збирання необхідних документів і звернення до страхової компанії, відшуковувати додаткові кошти на ремонт автомобіля, а у подальшому звертатись за правовою допомогою та до суду, щоб довести порушення своїх прав. З урахуванням конкретних обставин ДТП, її наслідків та подальшої поведінки відповідача, який відмовився компенсувати позивачу навіть передбачену договором цивільно-правової відповідальності франшизу, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди у заявленому розмірі (10 000 грн) вважаючи такий розмір моральної шкоди цілком розумним і справедливим. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Загальний розмір заявлених позовних вимог становив 73 742,68 грн, з яких судом задоволено вимоги на суму 60 164,32 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 82/100 частин (60 164,32х100/73 742,68), на відповідача слід покласти 82/100 частин сплаченого судового збору, що у грошовому виразі становить 993,18 грн (1 211,20х82%). На підставі викладеного,

Outcome: partial