Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] загальною площею 136 кв.м., квартири [ADDRESS] загальною площею 45,9 кв.м. і гаражного боксу № [NUMBER] у підземному гаражі будинку [ADDRESS] загальною площею 22,1 кв.м. шляхом поділу цього майна у ідеальних частках між кожним з подружжям та визнання за ним права власності на частину цього майна. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем перебували у шлюбі в період з 29.04.2011 по 19.12.2021. 14.06.2017 подружжям було придбано все спірне майно, яке на праві власності зареєстровано за відповідачкою. Після розірвання шлюбу згоди щодо поділу майна сторони не дійшли, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду. У відзиві на позов представниця відповідачки зазначила, що після початку повномасштабного вторгнення відповідачка разом зі спільними з позивачем дітьми [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] виїхали за межі території України, де і перебувають. Спірне майно позивачем не використовується, оскільки в одній квартирі проживає його батько, інша виконує роль складу, а гараж орендований друзями позивача. Вважає, що поділ майна шляхом визначення часток унеможливлює використання та відчуження відповідачкою своєю частиною, вимагає подальших судових чи позасудових процесів для виділення частки в натурі, визначення порядку користування ним, тощо. Зазначила, що пропонує поділ майна в натурі, шляхом виділення одному з подружжя у власність квартири площею 45,9 кв.м і гаражного боксу, а іншому квартири площею 136 кв.м. При цьому зазначила, що у випадку визнання за позивачем права власності на більшу частину майна, просить стягнути з нього грошову компенсацію різниці у вартості виділених об`єктів. Крім того, пропонувала позивачу оформити все спільне майно на дітей. У судовому засіданні позивач і його представник заявлені вимоги підтримали. Позивач зазначив, що він не потребує поділу майна, а хоче лише зафіксувати свої права на його частину. Звернув увагу на те, що спірні квартири хоч документально і є різними об`єктами нерухомого майна, однак вони об`єднані і поділ їх в натурі не можливий. Таке перепланування квартир не оформлено у порядку, визначеному чинним законодавством. Відповідачка і її представниця просили врахувати доводи, викладені у відзиві і виділити позивачу і відповідачці окремі об`єкти нерухомого майна. Відповідачка зазначила, що не проти виділення їй у власність цілих об`єктів нерухомого майна, вартість яких буде нижча вартості майна, виділеного колишньому чоловіку. Вона ніколи не заперечувала щодо прав чоловіка на спільне майно, однак поділ його в ідеальних частках для себе вважає таким, що не відповідає її інтересам. Так, після розірвання шлюбу та початку повномасштабного вторгнення вона з дітьми виїхала до Польщі, де вона проживає і зараз, маючи право на перебування у цій країні до кінця 2026 року. Вона там працює таксистом, має місце проживання у орендованій квартирі. Цю квартиру допомагав їй оплачувати колишній чоловік, коли вона проживала там з дітьми. На момент розгляду справи дітей забрав батько - позивач і вони проживають з ним. Коштів він не дає, а вона сама, маючи роботу у Польщі, потребує додаткових коштів для оренди чи придбання майна. У випадку виділення їй окремих об`єктів вона могла б розпоряджатись ними, зокрема здавати в оренду, продати, отримавши прибуток, який би використовувала за своїми потребами. Вона зверталась з різними пропозиціями до чоловіка, однак він їх відхилив. Зазначила, що хоч спірні квартири і об`єднані, між ними можна відновити стіну, відокремивши їх одна від одної. Заслухавши учасників справи, дослідивши її матеріали, судом встановлено наступне. Сторони перебували у шлюбі в період з 29.04.2011 по 19.12.2021. 14.06.2017 подружжям було придбано спірне майно, яке на праві власності зареєстровано за відповідачкою, а саме квартиру [ADDRESS] загальною площею 136 кв.м., квартиру [ADDRESS] загальною площею 45,9 кв.м. і гаражного боксу № [NUMBER] у підземному гаражі будинку [ADDRESS] загальною площею 22,1 кв.м. Відповідачем визнається те, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає. Спірним між сторонами є порядок поділу майна, оскільки позивач просить визнати право власності на ідеальну частку (1/2) у цьому майні, а відповідачка просить здійснити поділ об`єктів нерухомого майна в натурі між нею і колишнім чоловіком. Вирішуючи спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства і приходить до таких висновків. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третястатті 368 ЦК України). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі статтею 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначалось вище під час шлюбу сторін придбано три окремих об`єкти нерухомого майна: квартира [ADDRESS] загальною площею 136 кв.м., квартира [ADDRESS] загальною площею 45,9 кв.м. і гаражний бокс № [NUMBER] у підземному гаражі будинку [ADDRESS] загальною площею 22,1 кв.м. Доводи позивача про те, що квартири [ADDRESS] переобладнані в одну, а тому не можуть бути поділені в натурі суд вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено те, що ці квартири є окремими об`єктами нерухомого майна, які як і придбані окремо, так окремо і зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67 цс 20 (пункт 58); постанова Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23-27, 36). Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575 св 19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714 св 22. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Це узгоджується з нормами СК України та правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Разом з тим, зазначене слід оцінювати у контексті із принципом змагальності цивільного процесу. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стороною відповідача подано суду Звіти про незалежну оцінку вартості майна, згідно яких станом на 21.02.2025 ринкова вартість: -квартири [ADDRESS] загальною площею 136 кв.м. складає 10 971 000 грн; -квартири [ADDRESS] загальною площею 45,9 кв.м. складає 2 414 000 грн; -гаражного боксу № [NUMBER] у підземному гаражі будинку [ADDRESS] загальною площею 22,1 кв.м складає 904 000 грн. Стороною позивача заявлено про недопустимість зазначених звітів як доказів у цій справі, звернуто увагу на те, що на момент її вирішення зазначена оцінка є недійсною у зв`язку зі спливом шестимісячного строку з моменту її здійснення. Оцінюючи доводи сторони позивача в цій частині, суд звертає увагу на те, що інших доказів вартості спірного майна суду не подано, оцінка спірного майна здійснена з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» Національних стандартів, затверджених постановами Кабінету Міністрів України. Позивач, у випадку незгоди з зазначеними звітами, вправі був клопотати судом про проведення судової експертизи або представити висновки експерта щодо цього питання, виготовлені на його замовлення, чого ним здійснено не було. Сплив шестимісячного строку з моменту здійснення оцінки не є підставою для визнання звіту про це недопустимим доказом, оскільки звіти представлені суду 19.03.2025, тобто через місяць після їх складення і тривалий розгляд справи після цього на чинність звітів не впливає і сторони, у випадку незгоди з ними, вправі, користуючись своїми процесуальними правами представити суду докази на підтвердження цих доводів. Суд виснує, що стороною відповідача вжито заходів для доведення перед судом дійсної вартості спірного майна, а стороною позивача не надано належних та допустимих доказів щодо цього питання і не спростовано визначену у Звітах ринкову вартість спірного майна. Відповідачка у судовому засіданні наполягала на виділенні їй у власність при поділі майна або квартири [ADDRESS] та гаражного боксу, або квартири [ADDRESS] . При цьому, виходячи з вартості спірних об`єктів нерухомого майна вартість квартири [ADDRESS] і гаражного боксу разом складає 3 318 000 грн, а вартість квартири [ADDRESS] складає - 10 971 000 грн. Враховуючи те, що відповідачка запропонувала варіант поділу майна, за яких їй у власність буде надано майна на меншу суму ніж частина вартості усього майна, добровільність її волевиявлення щодо цього, відсутність підтверджених у суді вимог про стягнення грошової компенсації різниці у вартості виділених об`єктів, суд вважає можливим при поділі майна відступити від засад рівності часток подружжя і виділити у власність позивачу квартиру [ADDRESS] загальною площею 136 кв.м. вартістю 10 971 000 грн, а відповідачці виділити у власність квартиру [ADDRESS] та гаражний бокс № [NUMBER] , що розташовані у цьому будинку загальною вартістю 3 318 000 грн. При цьому суд враховує те, що сторони мають двох неповнолітніх дітей, які на момент вирішення справи проживають з батьком. Відповідачка тривалий час проживає за межами території України, а саме у Республіці Польща, має там роботу і стале місце проживання. Визнання за відповідачкою права власності на окремі об`єкти нерухомого майна надасть їй можливість використовувати всі правомочності щодо нього, належні власнику майна, а саме володіння, користування та розпорядження. Визначення ідеальних часток у майні, про що просить позивач, не забезпечуватиме захист цивільного інтересу відповідачки щодо використання всіх правомочностей власника, оскільки шлюб між сторонами розірвано, їх спільне проживання та користування майном є неможливим. Крім того, відповідачка не проживає на території України і наявність у неї майна у спільній частковій власності з колишнім чоловіком без можливості користуватись та розпоряджатись ним фактично нівелює ці її права як власника майна. Отже, суд здійснюючи поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON] , вважає правильним задовольнити позовні вимоги частково і вважає правильним визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 136 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1275082380000), а за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 45,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1275099380000) і гаражний бокс № [NUMBER] у підземному гаражі будинку [ADDRESS] загальною площею 22,1 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12750672800000).

Outcome: partial