Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить встановити факт спільного проживання її зі спадкодавицею [PERSON] в [ADDRESS] в період з 1999 року і до часу відкриття спадщини - [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельні ділянки. Позивач проживала з померлою та вела спільне господарство з 1999 року по день її смерті за адресою: [ADDRESS] . Також позивач зазначає, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини вона не заявляла про відмову від спадщини, а отже вважається такою, що прийняла спадщину після [PERSON] . Постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , у зв`язку з чим вона, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України, змушена звернутися до суду про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 15.01.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, які були нею усунені 26.01.2024. Ухвалою суду від 14.02.2024 відкрито загальне позовне провадження. Витребувано у Бердичівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 317/2016, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 12.03.2024 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи № 317/2016, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 14.03.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , у якому останній проти позову заперечує та зазначає, що позивач не мала з його померлою матір`ю [PERSON] спільного бюджету, оскільки вона не працювала, разом зі своїми дітьми знаходилась на утриманні [PERSON] та залежала від її пенсії. Також зазначає, що з моменту відкриття спадщини 27.06.2011 пройшло понад дванадцять років, позовна заява [PERSON] подана за межами процесуальних строків. До позовної заяви не додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку у відповідності до вимог ст. 127 ЦПК України. Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 15.03.2024 відкладено проведення підготовчого засідання, клопотання відповідача про витребування доказів задоволено. Клопотання відповідача про виклик свідків задоволено. Ухвалою суду від 03.06.2024 закрито проведення підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання, яке було призначено 01.07.2024 відкладено через неявку позивача, 24.07.2024 розгляд справи відкладено за телефонограмою від позивача у зв`язку з тим, що вона перебуває на лікуванні. Зобов`язалася надати підтверджуючі документи. (довідку про хворобу надала 25.09.2024); 15.10.2024 розгляд справи відкладено за телефонограмою від позивача у зв`язку з тим, що вона перебуває на лікуванні. (довідку про хворобу надала 17.12.2024); 28.05.2025 розгляд справи відкладено за телефонограмою від позивача у зв`язку з тим, що вона перебуває на лікуванні. Зобов`язалася надати підтверджуючі документи. (довідку про хворобу надала 16.06.2025); 17.09.2025 позивач телефонограмою просила суд відкласти розгляд справи за станом здоров`я. Розгляд справи відкладено на 29.09.2025. 29.09.2025 позивач в черговий раз в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, залишила телефонограму, що просить перенести розгляд справи у зв`язку з хворобою, підтверджуючих документів поважності причин неявки в судові засідання 17.09.2025 та 29.09.2025 суду не надала. Ухвалою суду від 29.09.2025, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено. У судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку про те, що для підтвердження факту прийняття спадщини особі, яка не подала таку заяву в нотаріальну контору, необхідно доводити саме обставини, що підтверджують факт спільного постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті. Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. В той же час, у постанові від 28.04.2021, справа № 204/2707/19, Верховний Суд зазначив, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним. Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] . Померла [PERSON] була бабусею [PERSON] , що підтверджується: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00016202079, від 15.01.2016; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до\~довідки Терехівської\~сільської ради\~Бердичівського району\~Житомирської області від 06.07.2016 за № 627, виданої [PERSON] , гр. [PERSON] , дійсно була зареєстрована до дня смерті - [INFO] за адресою [ADDRESS] , але проживала з 1999 року по [ADDRESS] з її батьками. Терехівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області, 06.07.2016 видано [PERSON] довідку за № 629 про те, що вона дійсно зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] разом з померлою [INFO] матір`ю [PERSON] з 16.01.2008. [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] . Матір`ю [PERSON] , записана [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 11.12.2023 за № 222, гр. [PERSON] , дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але проживала разом з своєю онучкою [PERSON] , 1982 р.н. по [ADDRESS] спільно однією сім`єю, вели господарство і мали спільний бюджет з 1999 року до дня смерті [INFO] . Постановою державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Єрьомінської-Бойкової І.В. від 27.07.2018 за №1716/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. 05.03.1996 [PERSON] склала заповіт, яким на випадок її смерті зробила таке розпорядження: жилий будинок і все своє майно де б воно не було і з якого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день її вмерті і на що вона за законом матиме право заповідає своєму сину [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем виконкому Терехівської сільської ради народних депутатів Бердичівського району Житомирської області Порхун Н.З. З копій погосподарських книг за період 1999-2015 років (погосподарська книга № 4 Терехівської сільської ради народних депутатів на 1996 р., 1997 р., 1998 р., 1999 р., 2000 р.; погосподарська книга № 5 Терехівської сільської ради на 2001-2005 рр.; погосподарська книга № 3 на 2006-2010 роки; погосподарська книга № 7 на 2011-2025 роки) по об`єкту погосподарського обліку за адресою: [ADDRESS] та по об`єкту погосподарського обліку за адресою: [ADDRESS] , убачається, що головою сім`ї була [PERSON] , [INFO] . За адресою [ADDRESS] : Голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . У матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 317/2016, заведена до майна [PERSON] , померлої [INFO] . У судовому засіданні допитані свідки. Так позивач, допитана як свідок, пояснила, що з 2002 по 2004 працювала у Києві і навідувалась кожен місяць до батьків, у цей час бабуся проживала з її батьками; з 2004 по 2010 вона з батьками і бабусею прживали спільно, з 2010 знову вона їздила на роботу в Київ ти приїздила до батьків кожного місяця. ЇЇ батьки займались похованням бабусі. Відомо, що у бабусі за місцем її реєстрації була корова та птиця, але це все утримувалось за адресою [ADDRESS] . [PERSON] часто хворіла та її батьки доглядали за нею. Свідок [PERSON] , сусід позивача, повідомив, що бабуся проживала перед смертю 2 роки з дочкою [PERSON] (матір`ю позивача) та її дітьми, також з [PERSON] , а до цього проживала у себе тримала господарство. Ховала бабусю її донька [PERSON] . Відомо, що позивач іздила в Київ, працювала там, коли саме це було не пам`ятає. Свідок [PERSON] , сестра чоловіка позивача, що з 1999 бабуся проживала з [PERSON] , мали господарство, [PERSON] навчалася, їздила на роботу в Київ, її діти залишалися вдома. Батьки позивача тримали корову, жили з бабусею в одній хаті. Свідок [PERSON] , староста Терехівської сільської ради, працює з 2021 старостою, а з 1999 було головним бухгалтером цієї сільської ради, пояснила, що проживання бабусі [PERSON] і позивача встановлювалось зі слів людей, жителів села Кикишівка, і про це було нею видано довідку. Спільний бюджет вона встановлювала на підставі спільного проживання. Щодо зазначення у погосподарській книзі майна, то вказала, що підсобне господарство реєструється по місцю проживання особи, хоча вона може проживати в іншому місці. Свідок [PERSON] , повідомив, що з 1999 [PERSON] проживала з [PERSON] (матір`ю позивача) у її хаті, а [PERSON] періодично приїжджала. [PERSON] ховала бабусю. Побут бабуся вела з [PERSON] . Свідок [PERSON] , пояснила, що їй відомо, що [PERSON] (бабуся позивача) проживала за адресою [ADDRESS] , а позивач [ADDRESS] чи 11. Бабуся тримала господарство: корову, порося, проживала до смерті у своїй хаті, але приходила до своєї дочки [PERSON] . Коли позивач поїхала працювати у Київ, то залишила дітей у [PERSON] (матері) і бабуся допомагала за ними доглядати. Бабуся мала пенсію, а позивач влаштовувала своє життя і [PERSON] плакала, що [PERSON] приїжджає рідко до дітей. Відомо, що поховання відбувалось за адресою [ADDRESS] чи 11, а [PERSON] (відповідач) платив за обід Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого. Так, надані на підтвердження постійного проживання довідки Терехівської сільської\~ради Бердичівського\~району Житомирської\~області від 06.07.2016 за № 627, та Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 11.12.2023 за №\~222,\~містять суперечливу\~інформацію щодо\~того з\~ким проживала\~на дату\~смерті спадкодавиця,\~ а покази свідків у суді з достовірністю не підтвердили факт постійного проживання позивача з спадкодавицею на час її смерті та не узгоджуються між собою. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим . Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи подані до суду та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивач не надала переконливих доказів, які б однозначно свідчили про її постійне проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, а тому відсутні підстави для задоволення позовної заяви. V. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed