Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

У грудні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути заборгованість по аліментах за минулий період - з січня 2016 року по червень 2019 року, оскільки в зазначений час відповідач, на думку позивачки, не виконував свій обов`язок щодо утримання дитини. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2022 року була передана до провадження судді Макаренко І.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У грудні 2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача в якому зазначено, що позов він визнає частково. [PERSON] зазначав, що не ухилявся від виконання обов`язку утримання дитини, надавав фінансову допомогу добровільно, хоча в письмовому вигляді домовленість між ним та позивачкою оформлена не була. У період з 2016 до 2019 року щомісяця надавав кошти, купував дитині одяг, продукти, оплачував частину медичних витрат. В підтвердження цього долучив банківські виписки, повідомлення з месенджерів, фотокопії чеків. Окрім того, вказав, що наразі перебуває у повторному шлюбі та має ще одну малолітню дитину, яку утримує. З огляду на викладене, просив в задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий період - відмовити, аліменти на утримання доньки призначити у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, з урахуванням його фінансового становища. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-553 від 05.03.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 року в провадження судді Савчук Ю.Н. надійшла зазначена цивільна справа. Ухвалою суду від 10.03.2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила що не заперечує проти призначення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача та не наполягає на стягненні заборгованості по аліментах за минулий період, визнаючи, що відповідач все ж надавав певну фінансову допомогу, а також враховуючи відсутність рішення суду чи виконавчого листа за той період. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис 2285. Від спільного шлюбу у сторін є донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві від 21 листопада 2015 року, серія [NUMBER] . 16 січня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва, справа №761/18037/18. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю - позивачкою. Відповідачем самостійно було визначено розмір матеріальної допомоги на забезпечення дитини в розмірі 1000,00 грн. Вважаючи, що визначена сума на утримання спільної дитини [PERSON] є недостатньою, позивачка вимушена була звернутись до суду, де просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі частини усіх видів його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період з січня 2016 року по червень 2019 року, оскільки у цей період відповідач жодних офіційних платежів не здійснював. Відповідач [PERSON] надав письмовий відзив, в якому не заперечував обов`язку утримувати дитину, визнає, що дитина справді проживає з матір`ю та зазначає, що з 2019 року він регулярно та добровільно надає кошти на утримання дитини, що підтверджується банківськими переказами, чеками та свідченнями свідків. Також [PERSON] наголошує, що позивачка неодноразово дякувала за допомогу і не висувала претензій до 2022 року, у зв`язку з цим вважає безпідставним стягнення заборгованості за 2016-2019 роки, оскільки на той час не було жодного рішення суду про призначення аліментів, він не був ухильником, а самостійно підтримував дитину фінансово. Відповідач погоджується на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу, оскільки в нього є інші фінансові зобов`язання, в тому числі нова сім`я. Позивачка, у свою чергу, позов підтримала частково, не заперечила проти зменшення розміру аліментів до 1/4 частини доходу та проти відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по аліментах за 2016-2019 роки, визнавши, що відповідач надавав допомогу добровільно. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач є працездатною особою та має доходи, які є достатніми для участі в утриманні дитини. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, а відповідач не надає постійної і регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому розмірі, при цьому, приймаючи до уваги вік, стан здоров`я і матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме вважає за необхідне визначити аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивачки, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У частині вимог щодо заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В даному випадку рішень суду чи виконавчих документів за період з 2016 по 2019 рік не існувало, позивачка у судовому засіданні відмовилась від цієї частини позову, а відповідач надав докази надання матеріальної допомоги в цей період, тобто факту умисного ухилення від сплати аліментів з боку відповідача не встановлено. Отже, в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,4 грн. на користь держави. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial