Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

Позивачзвернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 26.07.2024 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області в Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис за № 202. Від шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначив, що подальше сумісне проживання з відповідачкою та збереження шлюбу не можливе, відповідачка розірвати шлюб в органах ДРАЦС відмовляється, а тому просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, також заперечує проти примирення. \~ \~ \~ \~Позивачв судове засідання не з`явився, але письмовою заявою, доданою до позовної заяви, прохав слухати справу без його участі, позов підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. У встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч.8 ст.178 ЦПК України. Суд, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26.07.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області в Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис за № 202. Від шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалось через відсутність між сторонами спільних поглядів на життя і взаєморозуміння, що призвело до розпаду сім`ї. Позивач заперечує проти примирення. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 статті 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні цього спору, суд має врахувати правову позицію Верховного Суду за № 61-8206св19 від 03 грудня 2020 року, відповідно до якої суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. На основі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб укладений між позивачем та відповідачкою розірвати. На підставі ст.ст.104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України та

Outcome: approved