Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-28 00:00:00

Позивач 28.09.2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] та земельної ділянки. Позивач звернувся до Першої Херсонської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак 28.09.2017 року нотаріусом була надана письмова відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину, відповідно до якої причиною відмови є існування заповіту. Згідно заповіту від 29.05.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. (реєстровий № 1-830), померла [PERSON] заповіла все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, відповідачу [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає зазначений заповіт недійсним, оскільки підпис [PERSON] , який міститься у заповіті, не був виконаний спадкодавцем. У зв`язку з цим, позивач просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. 29 травня 2012 року, реєстровий номер 1-830; стягнути з відповідача усі судові витрати по даній справі. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 02.10.2017 року [PERSON] відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 09.10.2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1027 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , до набрання судовим рішенням законної сили. 25.09.2018 року позивач подав до суду позовну заяву про уточнення підстав позову, згідно якої вважає, що приватним нотаріусом Гудимою О.Б. було порушено приписи Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій». У заповіті вказано, що спадкодавець [PERSON] на момент складання заповіту проживала за адресою [ADDRESS] , що не відповідало дійсності, так як [PERSON] постійно проживала у період з 10 квітня 1982 року до смерті за адресою: [ADDRESS] , що також вказує на те, що [PERSON] мала вади зору та самостійно не читала заповіт від 29.05.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. Крім того, підпис спадкодавця [PERSON] мав певні ознаки, які відрізняються від ознак підпису особи, якою був підписаний заповіт. Таким чином, позивач вважає, що підпис [PERSON] , який міститься у заповіті, не був виконаний спадкодавцем. У зв`язку з зазначеним позивач вважав даний заповіт є нікчемним, оскільки було допущено порушення вимог щодо його форми. Позивач вважає, що оспорюваний заповіт суттєво впливає на права позивача, як спадкоємця першої черги. У зв`язку з цим, позивач просив визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. 29 травня 2012 року, реєстровий номер 1-830; стягнути з відповідача усі судові витрати по даній справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 року у зв`язку із відстороненням від здійснення правосуддя судді [PERSON] , зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою від 20.11.2019 року прийнято вказану цивільну справу до провадження та призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання. 03.04.2020 року позивач подав до суду позовну заяву про уточнення підстав позову. Зазначив, що за життя [PERSON] неодноразово публічно висловлювала бажання у присутності інших членів сім`ї та родичів заповісти все належне їй майно єдиному онуку [PERSON] , [INFO] . Дослідивши заповіт, складений [PERSON] 29.05.2012 року, позивач дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст.ст. 1233, 1247, 1248 ЦК України. Приватним нотаріусом Гудимою О.Б. було порушено приписи Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій». Нотаріус, не дивлячись на значні фізичні вади, а саме хворобу очей померлої [PERSON] , при складанні заповіту порушив вимоги ч.2 ст.1248 ЦК України. Крім того, при складанні заповіту нотаріус обов`язково мав прийняти до уваги слабкий зір [PERSON] та керуватися виключно вимогами Закону України «Про нотаріат». Однак, не дивлячись на вищевказані зобов`язання нотаріус посвідчив заповіт [PERSON] від 29.05.2012 року без зазначення у заповіті присутності свідків; без зазначення у заповіті вадів зору у [PERSON] ; без зазначення у заповіті про наявність у [PERSON] спеціальних окулярів для читання; без зазначення у заповіті про те, що його текст було вголос прочитано нотаріусом, який було виготовлений за допомогою технічних засобів із малим шрифтом букв. Позивач вважає, що оспорюваний заповіт суттєво впливає на права позивача, як спадкоємця першої черги. У зв`язку з цим, позивач просив визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. 29 травня 2012 року, реєстровий номер 1-830; стягнути з відповідача усі судові витрати по даній справі. 18.06.2020 року позивач подав до суду позовну заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив прийняти доповнення до позовної заяви від 02.04.2020 року та вимоги позивача [PERSON] викладені у пункт № 1 позовної заяви [PERSON] від 02.04.2020 по цивільній справі № 766/16593/17 «Визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. 29 травня 2012 року, реєстровий номер 1-830.» змінити на «Визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. 29 травня 2012 року, реєстровий номер 1-830 з 29 травня 2012 року». Ухвалою суду від 10.11.2020 року витребувано докази. 06.12.2021 року позивача подав до суду позовну заяву про уточнення підстав позову. Зазначив, що дослідивши заповіт, оформлений державним нотаріусом та начебто підписаний [PERSON] 29.05.2012 року, позивач дійшов висновку, що заповіт не відповідає вимогам ст.1233, ч.1 ст.1235, ч.1 ст.1236, ч.1-4 ст.1247, ч.1-2 ст.1248, ч.1-6 ст.1253 ЦК України та ряду інших статей ЦК України, не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат», а також не відповідає вимогам наказу Мін`юсту від 22.12.2010 №3253/5 «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства». Державний нотаріус під час оформлення правочину заповіту для [PERSON] , а саме вчиняючи односторонній правочин, зобов`язаний чітко виконувати вимоги ч.4 ст.203 ЦК України. Державний нотаріус зобов`язанні був врахувати усі особливості оформлення даного одностороннього правочину та обов`язково мав звернути увагу на стан здоров`я [PERSON] , а саме наявності у неї вадів зору, що у свою чергу вимагало від державного виконавця виконати ним вимоги ч. 1 та ч.4 ст. 203 ЦК України у формі, встановленій законом, з урахуванням стану здоров`я. Позивач вважав, що державний нотаріус 29.05.2012 року порушив вимоги ч.1, ч. 4 та ч. 3 ст.203 ЦК України при начебто вчиненому правочині, а саме при підготовці, оформленні та посвідченні заповіту [PERSON] 29.05.2012 року у приміщенні Першої державної нотаріальної контори м.Херсон, яка розташована за адресою м. Херсон, вул. Mиpy 37. Крім того, державний нотаріус порушив вимоги ст. 47 Закону України «Про нотаріат» щодо вимог до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії. Також, державний нотаріус 29.05.2012 року порушив вимоги ст.34 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії, що вчиняють нотаріуси, а саме посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо) та ст. 14 Закону України «Про нотаріат». Нотаріусом вищевказані заборони при посвідченні заповіту [PERSON] від 29.05.2012 року не дотриманні, заповіт був посвідчений без зазначення у заповіті присутності свідків; без зазначення у заповіті вадів зору у [PERSON] ; без зазначення у заповіті про наявність у [PERSON] спеціальних окулярів для читання; без зазначення у заповіті про те, що його текст було вголос прочитано нотаріусом, який було виготовлений за допомогою технічних засобів із малим шрифтом букв. У зв`язку з цим, позивач просив визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. 29 травня 2012 року, реєстровий номер 1-830 з 29 травня 2012 року. Стягнути з відповідача усі судові витрати по даній справі. Ухвалою суду від 07.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. З 24.02.2022 року по 12.06.2023 року справи, що перебували у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області, не розглядалися у зв`язку з припиненням роботи Херсонського міського суду Херсонської області через військову агресію рф та відновленням процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області з 12.06.2023 року (на підставі рішення ВРП від 30.05.2023 року). В ході інвентаризації справ Херсонського міського суду Херсонської області зазначена справа була знайдена та продовжено судовий розгляд. Ухвалою суду від 26.03.2025 року за клопотанням позивача призначено у справі посмертну комісійну судово-медичну експертизу. Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Згідно заяви позивача від 30.04.2025 року, він від оплати витрат за проведення комісійної судово-медичної експертизи відмовився. 20.06.2025 року на адресу суду надійшов лист ДСУ «Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз» про залишення без виконання комісійну судово-медичну експертизу за ухвалою суду від 26.03.2025 року, у зв`язку з несплатою рахунку на проведення експертизи та повернуто матеріали справи. Ухвалою від 23.06.2025 року провадження у справі поновлено. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві В останнє судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Позивач зазначив, що здатен самостійно здійснювати захист своїх інтересів, просив розглядати дану справу у відсутність свого представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнала. Зазначила, що підтримує позицію за справою [PERSON] , яка була викладена її законним представником до досягнення нею повноліття. Відповідно до відзиву законного представника відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що посвідчення заповіту [PERSON] на користь онуки [PERSON] відповідало волі заповідача, яка хоча і мала вади зору, проте постійно носила окуляри, багато читала, займалася продажом газет та журналів. В останнє судове засідання відповідач не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні вважав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки заповіт його матір`ю відповідав її волі. Зазначив, що заповідач мала слабкий зір, проте постійно носила окуляри, багато читала, займалася продажем газет та журналів, як вчитель молодших класів мала каліграфічний почерк. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - Першої Херсонської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відповідно до його письмових пояснень, вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що його дружина [PERSON] мала бажання за життя заповісти усе майно онуці [PERSON] та склала про це заповіт у державній нотаріальній конторі. За життя (до смерті) [PERSON] сама могла написати будь-який обґрунтований документ, бо працювала вчителем молодших класів у школі 25 років, на час складання заповіту бачила на два ока, постійно носила окуляри, багато читала і займалася продажом газет та журналів до останнього дня життя. На час складання заповіту дружина почувала себе доволі добре і заповіт відповідав її волі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відповідно до його письмових пояснень вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Волевиявлення його матері [PERSON] скласти заповіт щодо розпорядження своїм майном на користь онуки [PERSON] відповідало її волі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №1073, складеного 18.07.1985 року міськвідділом РАЦС м.Херсона, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору купівлі продажу №3699 від 26.04.2000 року, посвідченого Херсонською товарною біржою «Альтер-Его», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від імені якого діє [PERSON] , продали [PERSON] , належний їм на праві приватної власності будинок з надвірними будівлями під [ADDRESS] , житловою площею 58,4 кв.м. Вказане домоволодіння зареєстроване в ХДБТІ на праві приватної власності за [PERSON] в реєстровій книзі №133 за реєстровим №23546 від 26.04.2000 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.02.2012 року позов [PERSON] задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу №3699 від 26.04.2000 року, житлового будинку [ADDRESS] , який укладено між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований Херсонською товарною біржою «Альтер-Его». Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . З рішення суду вбачається, що позивач в судовому засіданні особисто приймав участь в судовому засіданні. Рішенням Антоновської селищної ради м.Херсон Херсонська область від 14.10.2008 року №460, затверджено проекти землеустрою та технічну документацію зі складання державних актів на право власності земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) зазначених у пункті 2. Передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) [PERSON] площею 0,1027 га по [ADDRESS] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №304248 від 22.05.2009 року, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1027 га, яка розташована по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №116 від 22.03.2005 року, вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З архівних довідок від 05.04.2007 року, виданих архівом Управління освіти виконавчого комітету Херсонської міської ради вбачається, що [PERSON] працювала в середній школі №6 у період з 1987 року по 1994 року вчителем молодших класів. Згідно актового запису про смерть №259, складеного 27.03.2017 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] померла [INFO] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №20597359 від 29.05.2012 року після смерті [INFO] [PERSON] , Першою Херсонською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №199/2017. Як вбачається з витребуваної з Першої Херсонської державної нотаріальної контори спадкової справи №199/2017 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , з заявою від 11.04.2017 року про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON] як законний представник неповнолітньої [PERSON] , на користь якої спадкодавцем було залишено заповіт. [PERSON] як чоловік спадкодавця подав 11.04.2017 року заяву про обізнаність про заповіт та відмову від права на обов`язкову частку спадкового майна. 19.09.2017 року позивач [PERSON] звернувся з заявою до Першої Херсонської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті померлої [INFO] [PERSON] за законом. Згідно листа Першої Херсонської державної нотаріальної контори вих.№3227/02-14 від 28.09.2017 року, [PERSON] , на заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті померлої [INFO] [PERSON] , повідомлено, що від імені померлої [PERSON] був складений заповіт на все майно, що був посвідчений Першою Херсонською державною нотаріальною конторою 29.05.2012 року за реєстровим №1-830, на ім`я [PERSON] , [INFO] , згідно ст. 1241 ЦК України, тому [PERSON] , не має права на обов`язкову частку у спадщині, нотаріус не в праві вчинити таку нотаріальну дію, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом. Рекомендовано звернутись до суду із позовною заявою для вирішення спірного питання. Згідно змісту оригіналу заповіту від 29.05.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. (реєстровий № 1-830), [PERSON] заповіла все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, [PERSON] , [INFO] . Зміст ст. ст. 1233-1236, 1241, 1245, 1247-1248. 1254, 1307 ЦК України спадкодавцю нотаріусом роз`яснено. Заповіт виготовлено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, складено і підписано в двох примірниках, один з яких залишається і зберігається у справах державної нотаріальної контори, а другий видається заповідачу. Також зазначено, що «я [PERSON] володію українською мовою, що дає мені правильно та однозначно розуміти цей заповіт». Далі власновуч записано «Заповіт з моїх слів записаний вірно, прочитано вголос і підписаний власноручно». В графі підпис зазначено « [PERSON] « [PERSON] »» (том.І, арк.107). Згідно листа Першого заступника Міністра юстиції України Сукманової О. від 22.11.2018 №46975/C-22966/8.3.1, [PERSON] роз`яснено, що посвідчення заповітів врегульовано нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживали у [ADDRESS] , заповідач була їх сусідкою, ходила в окулярах для покращення зору, бачили, що вона читала газети в окулярах. [PERSON] працювала на пенсії розповсюджувачем преси. Обставини щодо посвідчення заповіту їм не відомі. Відповідно до квитанції від 29.05.2012 року [PERSON] сплачено державне мито у розмірі 0,85 грн із зазначенням у призначенні платежу: «Державне мито. Перша Херсонська державна нотаріальна контора». Згідно ст.ст.1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Свобода заповіту - це надана фізичній особі можливість на власний розсуд, у межах, визначених цивільним законодавством, розпорядитися власним майном на випадок смерті, змінити чи скасувати заповіт, а також обрати для своїх заповідальних розпоряджень іншу форму, не заборонену законом. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до статей 1247, 1248 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.14 Закону України «Про нотаріат» правила ведення нотаріального діловодства затверджуються Міністерством юстиції України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері архівної справи і діловодства. Державні нотаріальні контори і приватні нотаріуси ведуть встановлену статистичну та бухгалтерську звітність і подають Головному управлінню юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головним управлінням юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Державні нотаріальні контори подають встановлену статистичну і бухгалтерську звітність, приватні нотаріуси - статистичну звітність. Статистичний звіт про роботу державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів подається Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі до Міністерства юстиції України. Документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса є власністю держави і перебувають у володінні та користуванні приватного нотаріуса у зв`язку із здійсненням ним нотаріальної діяльності. Приватний нотаріус зобов`язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності. У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. Згідно ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); 2) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; 5) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); 6) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; 7) провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; 8) видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; 9) накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації; 10) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 11) засвідчують справжність підпису на документах; 12) засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; 13) посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; 14) посвідчують факт, що фізична особа є живою;15) посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; 16) посвідчують час пред`явлення документів;17) передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; 18) приймають у депозит грошові суми та цінні папери;19) вчиняють виконавчі написи; 20) вчиняють протести векселів; 21) вчиняють морські протести; 22) приймають на зберігання документи. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом. Тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок витрачання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів установлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат» документи, викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, а аркуші пронумеровані і скріплені печаткою юридичної особи, яка видала документ. Тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, заяв, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, повинні бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб та їх ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - без скорочень із зазначенням їх місцезнаходження. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місце проживання та ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків, крім уповноважених представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Відповідно до глави 2 п.1 наказу Мін`юсту від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб у день подачі нотаріусу всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладене в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або направлення документів на експертизу. У главі 3 пункту 1.3 наказу Мін`юсту від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» зазначено, що у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Відповідно до глави 7 пункту 5 наказу Мін`юсту від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» документи, за якими встановлено особу громадянина, в інтересах якого вчиняється нотаріальна дія, чи його представника або представника юридичної особи, повертаються особам, що їх подали. У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записуються назва документа, серія, номер, дата його видачі і найменування установи, яка його видала. При посвідченні правочинів, видачі свідоцтв чи оформленні інших документів, примірники яких залишаються у справах нотаріуса, витяг з документа, за яким встановлено особу громадянина, у якому відображено усі заповнені сторінки, долучається до справ нотаріуса. Згідно глави 7 пункту 8 наказу Мін`юсту від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при посвідченні правочинів майнового характеру нотаріусом у текстах правочинів зазначаються: для фізичних осіб - реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків; для юридичних осіб - код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер. На підтвердження наявності номера (коду) нотаріусу подається відповідна довідка або витяг, фотокопія якої (якого) долучається до примірника правочину, який залишається у справах нотаріуса. Якщо особа через свої релігійні переконання у встановленому законодавством порядку відмовилась від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, нотаріус перевіряє цей факт за її паспортом. У випадку засвідчення справжності підпису на заяві, примірник якої залишається у справах нотаріуса, копія документа, зазначеного в першому та другому абзацах цього пункту, долучається до примірника цієї заяви. Згідно глави 9 пункту 5-6 наказу Мін`юсту від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору і внаслідок цього не має змоги прочитати документ, нотаріус прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо така особа письменна, вона сама підписує документ. У додатку 8 наказу Мін`юсту від 22.12.2010 №3253/5 «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства» подано стандартний зразок з формою заповнення «Заповіту на все майно» з присутністю двох свідків. Згідно зі статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складення заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складення тощо). Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 березня 2024 року у справі № 697/2663/19. Положення ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Обґрунтовуючи невідповідність заповіту [PERSON] її волі, позивач вказував на те, що [PERSON] до моменту смерті тривалий час хворіла на загальні захворювання, зокрема мала захворювання органів зору, фактично не бачила на одне око та мала слабкий зір на друге око. У медичній картці [PERSON] у період з 17.09.2009 року по 29.05.2012 року лікарями, які проводили її медичний огляд, встановленні діагнози захворювання органів її зору. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали законні підстави для визнання недійсним заповіту [PERSON] від 29.05.2012 року, з підстав, що остання мала такі захворювання органів зору, через які вона фактично не бачила, не могла прочитати заповіт та не могла власноруч підписати його. Ухвалою суду від 26.03.2025 року за клопотанням позивача призначено у справі посмертну комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання: 1. Чи мала померла [PERSON] , [INFO] , фізичні вади, а саме зору на момент складання заповіту 29.05.2012 року? 2. Якщо [PERSON] станом на 29.05.2012 року мала вади зору, то які саме? 3. Враховуючи стан зору померлої [PERSON] , чи могла вона під час складання заповіту самостійно бачити текст заповіту, який вона підписала, прочитати текст заповіту від 29.05.2012 року як за допомогою окулярів так і без них? Однак, 20.06.2025 року на адресу суду надійшов лист ДСУ «Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз» про залишення без виконання комісійну судово-медичну експертизу за ухвалою суду від 26.03.2025 року, у зв`язку з несплатою позивачем рахунку на проведення експертизи. Своєю заявою позивач підтвердив, що не сплатив кошти за проведення експертизи. В задоволенні клопотання позивача від 08.09.2025 року про призначення посмертної комісійної судово-медичну експертизи судом відмовлено. Щодо посилання позивача на недотримання правил складання заповіту, та порушення вимог щодо його форми та посвідчення суд зазначає наступне. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені. Судом встановлено, що заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] та посвідчений 29.05.2012 року державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. (реєстровий № 1-830), відповідає вимогам закону, при посвідченні заповіту приватний нотаріус діяв відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. Доводи позивача, що заповіт підписаний не заповідачем є тільки припущенням позивача, оскільки ця обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. На проведення почеркознавчої експертизи позивач не наполягав. Позивачем не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Незгода позивача із волевиявленням спадкодавця, при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що через захворювання органів зору [PERSON] не могла вчиняти правочин, власноруч підписати заповіт, або не могла його прочитати особисто. Зміст заповіту свідчить про те, що спадкодавець особисто підписала заповіт і виклала у ньому власне підтвердження про те, що заповіт з її слів записано вірно, прочитано вголос, підписано власноручно. Медична документація, яка міститься в матеріалах справи не може бути достатнім підтвердженням зворотного. Посилання позивача на порушення при посвідченні заповіту на норми ч.1 ст.202, ч.1, 3-4 ст.203, ч.1 ст.1235, ч.1 ст.1236, ч.1-4 ст.1247, ч.1-2 ст.1248, ч.1-6 ст.1253 ЦК України, ст.ст.14, 34, 47 Закону України «Про нотаріат», «Порядку вчинення нотаріальних дій» (п.1 глави 2, п. 1.3 глави 3, п. 5 глави 7, п.8 глави 7, п.5-6 глави 9), наказу Мін`юсту України від 22.12.2010 №3253/5 «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства», наказу Мін`юсту від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» є безпідставним, оскільки судом встановлено, що зміст вчиненого правочину не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину було вільним та відповідало його внутрішній волі, заповідачем визначено обсяг спадщини, що має спадкуватися за заповітом, заповіт складений у передбаченій законом письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, він підписаний заповідачем власноручно, прочитаний заповідачем особисто та посвідчений нотаріусом, та у спадковому реєстрі здійснена його державна реєстрація, позивачем здійснена оплата за вчинення правочину. Позивачем не доведено, що заповідач не могла особисто власноруч підписати заповіт, а тому він підлягав підписанню відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України. Оскільки не встановлено того, що заповідач через фізичні вади не могла прочитати самостійно заповіт та власноручно підписати його, а також не доведено, що вона мала бажання посвідчити заповіт при свідках, тому і відсутні були підстави для посвідчення його при свідках та оголошення його нотаріусом. Дослідженими матеріалами справи не підтверджено порушення нотаріусом при посвідченні заповіту Правил ведення нотаріального діловодства, текст заповіту викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів, номер 53539833, зазначений дата та час його складання: 29.05.2012 року 11:19 год. Суд не приймає до уваги інформаційний лист Департаменту охорони здоров`я ХОДА від 30.11.2018 року, наданий за запитом позивача про визначення та тлумачення медичних термінів, оскільки він не є належним та допустимим доказом того, що заповідач за станом здоров`я не могла самостійно прочитати та власноручно підписати заповіт. Листи Міністерства юстиції України від 22.11.2013 року, від 14.12.2018 року про надання роз`яснень цитують тільки положення норм ЦК України та не підтверджують обставин, зазначених позивачем в обґрунтування позовних вимог. Доводи позивача, що форма посвідченого заповіту не відповідає додаткам до наказу Мін`юсту від 31.10.2006 року №83/5, є безпідставними, оскільки цей наказ видано з метою реалізації вимог ст.1252 ЦК України (що регулює посвідчення заповіту іншою посадовою, службовою особою, коли заповіти посвідчуються при свідках). За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки є безпідставними та не доведені у суді. Відповідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено, не підлягають стягненню із відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed