Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-22 00:00:00

\~ \~ [PERSON] , звернулася 23.07.2025 з позовом до Павлівської сільсьої ради Володимирського району Волинської області, яка діє від імені та в інтересах відповідної територіальної громади, про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом Позивачка зазначає, що [INFO] у віці 76 років померла її мати, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , дата видачі 23.11.2006 року. До дня смерті мати позивачки проживала по [ADDRESS] . Заповіту за життя померла не складала. [PERSON] проживала разом з матір`ю до дня її смерті, тому фактично прийняла спадщину. Зазначений факт підтверджується Довідкою від 11.02.2025 року № 4-8, що видана старостою Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області. До складу спадщини входить майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка під вказаний об`єкт нерухомого 0,13 га.- (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель), а також земельна ділянка для ведення підсобного господарства розміром 0,53 га. Відповідно до виготовленого ТОВ «Ковельське БТі» технічного паспорту від 14.03.2025 р. житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . будівництвом завершений у 1969 році. Загальна площа житлового будинку становить 73,4 кв. м ( в тому числі житлова площа 53,5 кв. м.) Згідно з відповіддю КП "Волиньпроект" до складу якого входить КП «Волинське обласне БТ», що надана на адвокатський запит право власності на житловий будинок [PERSON] за життя спадкодавиці не реєструвалося, правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Відповідно до витягу з рішення № 16/1 від 10.12.1993 року Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення підсобного господарства у розмірі 0,53 га та для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,13 га. Про те, що померла не реєструвала право власності на будинок та землю біля нього, позивачці не було відомо, а тому вона вважала, що зможе оформити спадкове майно на своє ім?я в порядку спадкування. У 1969 році [PERSON] побудувала будинок, але не зареєструвала права власності на належний їй будинок і земельні ділянки, а тому успадкувати його та оформити усе в нотаріальному порядку [PERSON] не має можливості. Позивачка звернулася до нотаріальній контори для отримання консультації, але нотаріусом їй було роз?яснено, що у видачі такого свідоцтва на спадкове майно їй буде відмовлено, з тих причин, що у неї відсутні правовстановлюючі документи (державна реєстрація права власності), які посвідчують право власності спадкодавця на будинок та земельні ділянки, а тому їй рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом. З огляду на це, [PERSON] вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого майнового права та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представниця адвокат Чернявська Х.М. для участі в судовому засіданні не прибули, представниця позивачки надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовільнити. Відповідача Павлівську сільську раду Володимирського району Волинської області, було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом. Відповідачем не направлено до суду уповноваженого представника для участі в судових засіданнях, надано 22.08.2025 клопотання щодо здійснення розгляду справи без участі такого представника. Ухвалою судді від 24.07.2025 прийнято до розгляду позов [PERSON] до Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом, визначено необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.08.2025 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 06.06.2025 на 10 год. 30 хв., судом витребувані додаткові докази з Державного архіву Волинської області. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 31.05.1954 сільською радою с. Риковичі Іваничівського району Волинської області, батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] (а.с.14) \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 02.09.1983 райвідділом ЗАГС Львівської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 02.09.1983. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.13) \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2006 [PERSON] померла [INFO] в с. Риковичі, Іваничівського району Волинської області (а.с.16) \~ \~ \~ \~Згідно з витягом з погосподарського обліку форми №1 головою господарства будинку по [ADDRESS] була [PERSON] (а.с.17) \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою виданою старостою Риковичівського старостинського округу, [PERSON] , постійно проживала і була зареєсрована в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом є її дочка - [PERSON] , яка проживала на день смерті з померлою без реєстрації. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався у виконавчому комітеті Павлівської сільської ради. (а.с.18) \~ \~ \~ \~Згідно з технічним паспортом виданим ТзОВ "Ковельське бюро технічної інвентаризації" замовником виготовлення технічної документації є [PERSON] (а.с.19-24), будинок розташований за адресою [ADDRESS] , відповідає встановленим будівельно-технічним нормам і правилам. \~ \~ \~ \~Вирішуючи заявлені позивачкою [PERSON] вимоги по суті, суд виходить з такого. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу (ЦК) України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності визнано непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Як зазначено в ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В свою чергу, за змістом ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Предметом судового розгляду в цивільній справі є констатація наявного речового права позивача на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] . Право власності на вказане домоволодіння на теперішній час не є зареєстрованим за жодною особою. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, (в ред. наказу Міністрества міжрегіонального розвитку, будівництва та житлово-комінального господарства від 09.08.2012 №404) міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 в редакції документа станом на 29.05.2020), документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, що пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того,\~згідно з п.37 Постанови\~Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм\~ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований \~ \~ \~ \~ в [ADDRESS] . Враховуючи зазначені норми\~ЦК України, роз`яснення\~постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7\~та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. \~ \~ \~ \~У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1299 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав для позивачки. При цьому, в розглядуваному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено,\~що на\~момент відкриття\~спадщини [PERSON] \~належав житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~розташований за\~вказаною адресою,\~а тому\~суд \~приходить до\~висновку,\~що право\~власності на\~нього переходить\~до позивачки\~ [PERSON] \~як до\~спадкоємниці за\~законом і\~саме за\~позивачкою необхідно\~визнати право\~власності на\~вказаний житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~адже матеріалами справи підтвержено, що позивачка набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями шляхом спадкування за законом.

Outcome: approved