Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У своїй заяві заявник, [PERSON] ,просить суд: - Встановити факт, що Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВРП № 868783, посвідчене державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. 27.02.2012р на частину жилого будинку [ADDRESS] . заресстрованого в реєстрі за № 2-137; - Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВРП № 868784, посвідчене державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. 27.02.2012р. на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , земельною площею 0, 0456 га з кадастровим номером: №1413270600:01:005:0260, зареєстрованого в ресстрі за № 2-140. Свою заяву обґрунтовує тим, що зареєстроване на ім?я [PERSON] належить [PERSON] [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податку - [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] ). В заяві заявник зазначив, що у м. Покровську залишилося успадковане майно після померлого [PERSON] . Це частина будинку, прибудинкова земельна ділянка. На виконання п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заявник звернулася із заявою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, як до суб?єкта державної реєстрації для проведення реєстраційних дій відносно отриманих у спадщину 1/2 частини будинку [ADDRESS] та прибудинкової земельної ділянки біля цього будинку. Але отримала Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. В процесі розгляду заяви з доданими до заяви документами реєстратором було виявлено, що в свідоцтвах про право на спадщину зазначено невірний ідентифікаційний код. Дослівно: «Спадкоємцем (набувачем права власності) є гр. [PERSON] , якій присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] , проте із вказаною вище заявою про державну реєстрацію прав звернулася [PERSON] , якій присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] ». Отже, при оформленні вищезазначених свідоцтв про право на спадщину нотаріус, яка посвідчувала свідоцтва про право на спадщину, помилково у свідоцтвах зазначила невірний ідентифікаційний код платника податку, що в теперішній час унеможливлює проведення реєстраційних дій стосовно успадкованого майна. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та представник заявника [PERSON] підтримали заявлені вимоги у повному обсязі. У судове засіданні представник заінтересованої особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області, не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 20 травня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , виданого 08 травня 2009 року Красноарміським об`єднана державна податкова інспекція, в якій зазначено № 1936209686.(а.с.7). Однак, у Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВРП № 868783, посвідчене державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. 27.02.2012р на частину жилого будинку [ADDRESS] , заресстрованого в реєстрі за № 2-137,та у Свідоцтві про право на спадщину за законом серії ВРП № 868784, посвідчене державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. 27.02.2012р. на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , земельною площею 0, 0456 га з кадастровим номером: №1413270600:01:005:0260, зареєстрованого в ресстрі за № 2-140, реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , зазначений як [NUMBER] (а.с.13-14). Рішенням №74860226 про відмову в проведенні реєстраційних дій від 04 грудня 2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою [PERSON] від 19.11.2024 за №64268020 про державну реєстрацію прав, оскільки «Спадкоємцем (набувачем права власності) є гр. [PERSON] , якій присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] , проте із вказаною вище заявою про державну реєстрацію прав звернулася [PERSON] , якій присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] ». (а.с.10-11) Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до вимог статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Пунктом 12 вказаної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як встановлено судом, реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , зазначений у Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВРП № 868783 та у Свідоцтві про право на спадщину за законом серії ВРП № 868784, не збігається з оригіналом, а саме відрізняється на одну цифру з її реєстраційним номером облікової картки платника податків. Вказане позбавляє заявника реалізувати своє право на державну реєстрацію прав. Досліджені судом докази надають підстави стверджувати, що реєстраційний номер облікової картки платника податків зазначений у Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВРП № 868783 та у Свідоцтві про право на спадщину за законом серії ВРП № 868784, зазначений не вірно «1936209688», замість вірного «1936209686» і така невідповідність має ознаки описки. За таких обставин, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що встановлення зазначеного факту, породжує юридичні наслідки, а саме необхідне заявнику для реалізації своїх прав на розпорядження власністю, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved