Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-25 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] і є споживачами послуг з теплопостачання. Відповідачі не сплачували в повному обсязі за послуги теплопостачання, що призвело до утворення заборгованості: за відповідачем [PERSON] за період з 01.05.2011 до 31.08.2019 за послугу постачання теплової енергії у розмірі 41783,65 грн, за обома відповідачами: 59949,57 грн - за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період з 01.09.2019 до 30.06.2025, 1087,80 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 до 30.06.2025, 18942,53 грн - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 до 30.06.2025, 630,48 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 до 30.06.2025, 1287,00 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 до 30.06.2025, 418,32 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 до 30.06.2025. Крім того позивачем нараховано інфляційні витрати у розмірі 5114,08 грн, 3% річних у розмірі 1900,86 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів суму заборгованості у загальному розмірі 131114,29 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 15.08.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. Суд, зі згоди представника позивача, розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, установив такі факти і відповідні ним правовідносини: відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12) і є споживачами послуг, які надає позивач. Згідно з розрахунками, через несплату послуг за відповідачами виникла така заборгованість: за відповідачем [PERSON] за період з 01.05.2011 до 31.08.2019 за послугу постачання теплової енергії у розмірі 41783,65 грн, за обома відповідачами: 59949,57 грн - за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період з 01.09.2019 до 30.06.2025, 1087,80 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 до 30.06.2025, 18942,53 грн - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 до 30.06.2025, 630,48 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 до 30.06.2025, 1287,00 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 до 30.06.2025, 418,32 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 до 30.06.2025. Крім того позивачем нараховано інфляційні витрати у розмірі 5114,08 грн, 3% річних у розмірі 1900,86 грн (а.с. 4-9). Обов`язок споживача своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги, у тому числі і за послуги постачання теплової енергії та гарячої води, передбачений ст.ст. 9, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяв про застосування строків позовної давності відповідачами не подано. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом, за власною ініціативою, застосовуватись не може за жодних обставин (постанова КЦС ВС від 28.11.2018 у справі № 753/12382/15-ц). Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). 05.03.2022 Кабінетом міністрів України прийнято Постанову № 206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (далі Постанова), яка набрала чинності 06.03.2022 і застосовується з 24 лютого 2022 року. Абзац 1 п. 1 даної Постанови встановлює, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Згідно із розрахунком інфляційні витрати та 3% річних нараховані позивачем за період з 01.05.2019 року до 31.01.2022 (а.с. 9), тобто до введення в дію в Україні воєнного стану, отже вказані суми мають бути стягнуті у судовому порядку. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що має бути задоволеним. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн в рівних частках з кожного відповідача.

Outcome: approved